П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/16155/25	

Категорія:113020000          Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту:16.07.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою громадянина Туреччини ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року у справі за позовом громадянина Туреччини ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2025 року громадянина Туреччини ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Служби безпеки України (далі – СБУ) про:
-          визнання протиправною та скасування постанови СБУ про заборону в`їзду в Україну від 31 грудня 2023 року, прийняту стосовно громадянина Турецької Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 , орган, що видав 3201, дата видачі 20 грудня 2016 року, терміном на 3 роки;
-          зобов`язання СБУ підготувати і направити повідомлення Держприкордонслужбі та постанову про скасування рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Турецької Республіки Їлдиз ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку та спосіб, визначені п.11 Інструкції про порядок прийняття. СБУ рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Служби безпеки України від 29 січня 2021 року №31 (далі – Інструкція №31).
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він є громадянином Турецької Республіки, проте постійним його місцем проживання є Україна. 20 грудня 2016 року отримав посвідку на постійне проживання в Україні, орган видачі 3201. Підставою для отримання посвідки на постійне проживання є перебування у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України, від якого у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилися діти ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначив, що він має власний бізнес на території України.
Однак, 16 березня 2025 року рішенням №523 НОМЕР_2 прикордонного загону Державної. прикордонної служби України у міжнародному пункті пропуску через державний кордон Паланка-Маяки-Удобне лдиз Мехмету Саліху відмовлено в перетині державного кордону України з підстав наявності щодо останнього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну. З метою отримання інформації щодо рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну, адвокатом Корнілксвою Л.В. позивача поданий адвокатський запит до Центру обробки спеціальної інформації. Державної прикордонної служби щодо надання копії вказаного рішення. У відповіді №6/25 на адвокатський запит Адміністрацією Держприкордонслужби від 08 квітня 2025 року зазначено, що Державною прикордонною службою України виконується доручення ДЗНД Служби безпеки України від 31 січня 2023 року №5/3/4-1945 щодо заборони в`їзду в Україну, стосовно громадянина Туреччини ОСОБА_2 , строком до 31 січня 2026 року. У відповіді №5/3-87 на адвокатський запит Департаментом захисту національної державності СБУ від 18 квітня 2025 року зазначено, що в інтересах забезпечення безпеки України на підставі ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" СБУ прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Туреччини ОСОБА_2 , строком на три роки. Також повідомили, що згідно даних ЄРДР станом на 16 квітня 2025 року у кримінальних провадженнях, які розслідуються слідчими органів безпеки, повідомлення про підозру у вчинені кримінальних правопорушень громадянину Турецької Республіки Їлдизу ОСОБА_7 , не здійснювалося.
У постанові від 31 грудня 2023 року про заборону в`їзду в України, затвердженою заступником Голови СБУ, зазначено, що у разі в`їзду в Україну ОСОБА_2 існує ймовірність проведення ним діяльності, яка суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України. Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що рішення про заборону в`їзду позивача на територію України прийнято СБУ як центральним органом виконавчої влади до компетенції якого відноситься надавати оцінку наявність в діях відповідних суб`єктів загроз(реальних та/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цінності України тощо, та приймати за результатами такої оцінці відповідне рішення. Тому рішення його як суб`єкта владних повноважень відображає суть ситуації у відповідних сферах державного управління та спрямоване крім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобіганню їх виникненню, а також локалізацію та усунення загроз. СБУ у встановленому законом порядку, отримані дані, що у діях позивача наявні ознаки на шкоду національній безпеці України та охорони громадського порядку та слугували підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду позивача на територію України.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року у задоволенні адміністративного позову громадянина Туреччини ОСОБА_2 до СБУ про визнання протиправним та скасування рішення – відмовлено.
В апеляційній скарзі громадянина Туреччини ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачем при прийнятті рішення про заборону в`їзду щодо ОСОБА_1 , не забезпечено належного з`ясування всіх обставин справи та не здійснено повної перевірки доступних джерел інформації, що прямо суперечить вимогам Інструкції №31, яка вимагає врахування результатів перевірки за інформаційними системами та оперативними обліками. В довідці щодо наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну позивачу від 31 січня 2023 вказана інформація, що не відповідає дійсності. Зокрема, хибність викладених у довідці даних підтверджується такими доказами: Довідкою, виданою Генеральним управлінням судового архіву та статистики Міністерства юстиції Турецької Республіки, в якій зазначено, що ОСОБА_2 не має судимості; Довідкою, виданою Республіканською прокуратурою міста Батман Турецької Республіки, згідно з якою щодо ОСОБА_1 відсутні записи у судовому реєстрі та в архіві судового реєстру; Рішенням виданим Судом важких кримінальних справ міста Батман, в якому зазначено, що ОСОБА_2 не перебуває під кримінальним переслідуванням, а всі запобіжні заходи, застосовані у межах кримінального провадження №2016/184, були скасовані на підставі рішення Суду міста Батман від 16 листопада 2018 року рішення Кримінального суду міста Батман Турецької Республіки у справі № 2016/184, яким були скасовані всі запобіжні заходи щодо ОСОБА_1 , було ухвалено ще 16 листопада 2018 року та набрало законної сили. 
Апелянт вказує, що попри наявність цього судового рішення, у Довідці СБУ від 31 січня 2023 року № 5/3/4-1940 викладені твердження про те, що позивач, нібито, має на меті використовувати територію України для переховування від органів правосуддя Турецької Республіки, а також для організації злочинного осередку. Зазначена інформація, як вбачається з її змісту, стосується саме тих обставин, які розглядалися у справі №2016/184 у місті Батман, за результатами якої суд скасував усі запобіжні заходи та підтвердив відсутність підстав для кримінального переслідування. Таким чином, СБУ у своїй довідці фактично посилається на відомості, що втратили актуальність і юридичну силу ще у 2018 році, не надавши при цьому жодного нового доказу або підтвердження їх достовірності. У такий спосіб, висновки СБУ про наявність загроз національній безпеці України є необґрунтованими, побудованими на недостовірних та неперевірених даних, і не відповідають вимогам п.3 Інструкції №31, яка зобов`язує орган при прийнятті рішень перевіряти всю наявну інформацію за відповідними джерелами та реєстрами.
Також апелянт зазначає, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не звернув увагу на усталену практику ЄСПЛ (зокрема, Lupsa v. Romania, Muhammad and Muhammad v. Romania, C G. and Others v. Bulgaria), навіть у справах, де йдеться про міркування національної безпеки, держава зобов`язана надати належне обґрунтування втручання, забезпечити ефективний судовий контроль та продемонструвати наявність легітимної мети, пропорційності і нагальної суспільної потреби. Відсутність таких елементів є підставою для визнання рішення протиправним та таким, що порушує ст. 8 Конвенції.. Суд нагадав, що особа, до якої застосовуються заходи національної безпеки, не повинна бути позбавлена усіх гарантій від свавілля. Зокрема така особа повинна мати можливість звернутися про перегляд відповідного рішення до незалежного та неупередженого органу. Відповідний орган має бути здатним вирішувати питання факту і права, аби оцінити законність оскарженого рішення та за необхідності покарати винних у свавіллі. Відповідач навіть не брав до уваги факт наявності у апелянта дітей в Україні, а тому ним не проводилось жодної правової роботи щодо визначення розумної пропорції, яка надає можливість на правомірне втручання в право на повагу до сімейного життя, внаслідок оцінки публічного інтересу та наслідків від того втручання для приватного інтересу. Отже, в даному разі мова навіть не може йти про відповідність втручання СБУ в право позивача на повагу до сімейного життя критерію "необхідності у "демократичному суспільстві".
Крім того, апелянт вказує, що відповіді СБУ від 18 квітня 2025 року №5/3-87 зазначено, що на підставі ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" було ухвалено рішення про заборону в`їзду в інтересах національної безпеки. При цьому будь-яких документів, що підтверджують або обґрунтовують це рішення, у відповідь на адвокатський запит надано не було.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
Відповідно до копії паспорту, посвідки на постійне проживання, ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 ) є громадянином Туреччини.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 13 серпня 2024 року, ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 .
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстровані громадянами України.
Матеріали справи містять рішення начальника групи паспортного контролю Державної прикордонної служби України №523 від 16 березня 2025 року про відмову в перетинанні державного кордону України у напрямку в`їзд в Україну громадянину Туреччини ОСОБА_8 . Підстава: щодо особи є рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.
На запит представника громадянина Туреччини ОСОБА_8 , СБУ листом від 18 квітня 2025 року №5/3-87 повідомила, що в інтересах забезпечення безпеки України на підставі ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" СБУ прийнято рішення про заборону в`їзду в України громадянину Турецької Республіки Їлдізу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на три роки. Також повідомлено, що згідно з даними ЄРДР станом на 16 квітня 2025 року у кримінальних провадженнях, які розслідуються слідчими органів безпеки, повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень громадянину Турецької Республіки Їлдізу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не здійснювалось.
Матеріали справи містять довідку СБУ щодо діяльності, яка створює небезпеку життєво важливим національним інтересам України з боку громадянина Турецької Республіки ОСОБА_2 , яка має гриф "Для службового користування" та містить виклад обставин та обґрунтування того, в чому саме полягають інтереси забезпечення безпеки України і пропозиції щодо строку заборони в`їзду в Україну.
СБУ прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну від 31 січня 2023 року, відповідно до якої, розглянувши наявні матеріали стосовно громадянина Турецької Республіки Їлдизу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., чоловічої статі, уродженця м.Стамбул (Турецька Республіка), проживаючого в Республіці Польща, встановлено, що отримані в установленому законом порядку відомості свідчать про те, що останній проводить таку діяльність, за наслідками якої у разі в`їзду його в Україну існує ймовірність проведення ним діяльності, яка суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України та керуючись абзацом 2 ч.1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", постановлено заборонити громадянину Турецької Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, уродженця м.Стамбул (Турецька Республіка), проживаючого в Республіці Польща, в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки, до 31 січня 2026 року та поінформувати за даним рішенням ДПС України.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова по заборону в`їзду в Україну, у відповідності до вимог ст.13 Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", п.13 ч.1 ст.25 Закону України "Про Службу безпеки України" та Інструкції №31 прийнята Службою безпеки України в інтересах забезпечення національної безпеки України на підставі довідки про необхідність заборони іноземцю в`їзду в Україну та відомостей, зазначених у ній, які свідчать про характер загроз національній безпеці України.
На переконання суду першої інстанції, оскаржувана постанова про заборону в`їзду в Україну прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", Закону України "Про Службу безпеки України", Закону України "Про контррозвідувальну діяльність", Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року №280, Службою безпеки України, наказом від 29 січня 2021 року, №31 затверджено Інструкцію про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
За приписами ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі – Закон №3773-VI) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Згідно ч.1 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Частиною 1 ст. 13 Закону №3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється в тому числі в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю.
Згідно ч.3 ст. 13 Закону №3773-VI рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.
Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 2 Закону України "Про Службу безпеки України" від №2229-ХІІ (далі - Закон №2229-ХІІ) на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.
До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.
Згідно п.13 ч.1 ст.24 Закону №2229-ХІІ Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.
Крім цього, відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про контррозвідувальну діяльність" спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності є Служба безпеки України, а згідно ч.1 ст.2 цього ж Закону метою контррозвідувальної діяльності є попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що їм сприяють, та причин їх виникнення.
Також, ч.1 ст. 19 Закону України "Про національну безпеку України" від 21.06.2018 №2469-VIII (далі - Закон №2469-VIII) передбачено, що Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку, здійснюючи з неухильним дотриманням прав і свобод людини і громадянина: 1) протидію розвідувально-підривній діяльності проти України; 2) боротьбу з тероризмом; 3) контррозвідувальний захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності, оборонного і науково-технічного потенціалу, кібербезпеки, інформаційної безпеки держави, об`єктів критичної інфраструктури; 4) охорону державної таємниці.
За змістом ст. 1 Закону №2469-VIII:
- державна безпека - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від реальних і потенційних загроз невоєнного характеру (п.4);
- національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз (п.9);
- загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України (п.6);
- національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян; (п.10).
Беручи до уваги предмет розгляду справи, суд вважає за необхідне звернути увагу, що за роз`ясненнями Пленуму Вищого адміністративного суду України, що містяться в п.18 Постанови від 25 червня 2009 року №1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка погребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні", при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене ст.13 та ч.2 ст. 26 Закону№3773-VI. При цьому, необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати па увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені ст. 13 Закону №3773-VI.
З огляду на викладене, колегія суддів звертає увагу на те, що необхідність заборони в`їзду, яка має превентивний характер, не має доводитися вчиненням особою протиправних діянь, проте, має обґрунтовуватися, тобто посилання на можливість протиправної поведінки.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанціх, що саме на Службу безпеки України, як на орган, що наділений унікальною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенціальних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, покладено обов`язок, в тому числі вживати заходи превентивного характеру з метою протидії розвідувальній, розвідувально-підривній діяльності проти України.
Так, на виконання положень Закону №2229-ХІІ, ст.13 Закону №3773-VI, п.5 Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року №280, Службою безпеки України, наказом від 29 січня 2021 року, №31 затверджено Інструкцію про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі – Інструкція №31).
Відповідно до п.2 Інструкції №31 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю приймається в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю.
У порядку, передбаченому цією Інструкцією, рішення про заборону в`їзду приймається також: за інформацією, отриманою від органу безпеки іноземної держави, з урахуванням відповідних міжнародних договорів, ратифікованих Верховною Радою України; за поданням Міністерства закордонних справ України (далі - МЗС) відповідно до резолюцій Ради Безпеки ООН, в яких передбачено застосування персональних санкцій.
Не приймається рішення про заборону в`їзду стосовно іноземця, що має статус біженця в Україні, або особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту.
Згідно п.3 Інструкції №31 у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду функціональним підрозділом Центрального управління СБУ, регіональним органом СБУ (далі - уповноважений підрозділ СБУ) готується довідка.
У довідці зазначаються:
- дані про іноземця, якому передбачається заборонити в`їзд в Україну: прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) іноземця в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для громадян інших країн та осіб без громадянства - латиницею), число, місяць, рік народження, стать, громадянство (підданство) або країна постійного проживання, а також за наявності - дані національного паспорта або іншого документа, який посвідчує особу іноземця (вид, серія, номер, орган, який видав, дата видачі), місце народження, місце роботи, посада, місце проживання, контактний номер телефону;
- відомості, що обґрунтовують необхідність прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема: обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду; результати перевірки іноземця за інформаційними системами й оперативними обліками СБУ, МВС та банками даних Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол; наявність родинних зв`язків в Україні (дружини або чоловіка, дітей, батьків, осіб, які перебувають під її опікою чи піклуванням); наявність майнових зобов`язань перед юридичними та фізичними особами в Україні; строк заборони в`їзду в Україну іноземцю (три роки).
Відповідно до п.5-6 Інструкції №31, на підставі відомостей, викладених у довідці, в уповноваженому підрозділі СБУ готується постанова про заборону в`їзду в Україну.
У постанові про заборону в`їзду в Україну не допускається викладення інформації з обмеженим доступом.
Постанова про заборону в`їзду в Україну складається у двох примірниках, які підписуються оперативним співробітником уповноваженого підрозділу СБУ та погоджуються: у ЦУ СБУ - начальником функціонального підрозділу або його заступником; у регіональному органі СБУ - начальником цього органу або його заступником.
Примірники постанови про заборону в`їзду в Україну затверджуються Головою СБУ, його першим заступником чи заступником відповідно до розподілу функціональних обов`язків.
Строк заборони в`їзду в Україну іноземцю обчислюється з дати затвердження постанови про заборону в`їзду в Україну.
Системний аналіз наведених норм вказує на те, що передумовою і підставою для прийняття постанови про заборону в`їзду в Україну іноземцю є довідка про необхідність заборони в`їзду іноземцю, а не безпосередньо матеріали контррозвідувальної справи, адже у довідці, згідно з вимогами Інструкції №31, викладаються обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю, та на підставі відомостей, викладених у довідці готується постанова про заборону в`їзду в Україну.
Як вбачається з матеріалів справи оскаржуваною постановою про заборону в`їзду в Україну від 31 січня 2023 року, відповідачем прийнято рішення в інтересах забезпечення національної безпеки України заборонити в`їзд на територію України громадянину Турецької Республіки Їлдизу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, уродженця м. Стамбул (Турецька Республіка), проживаючого в Республіці Польща, в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки, до 31 січня 2026 року.
Колегією суддів, у встановленому законом порядку, досліджено матеріали справи, зокрема, довідку СБУ щодо діяльності, яка створює небезпеку життєво важливим національним інтересам України з боку громадянина Турецької Республіки ОСОБА_2 , яка має гриф "Для службового користування" та містить виклад обставин та обґрунтування в чому саме полягають інтереси забезпечення безпеки України і пропозиції щодо строку заборони в`їзду в Україну.
СБУ прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну від 31 січня 2023 року, відповідно до якої, розглянувши наявні матеріали стосовно громадянина Турецької Республіки Їлдизу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., чоловічої статі, уродженця м.Стамбул (Турецька Республіка), проживаючого в Республіці Польща, встановлено, що отримані в установленому законом порядку відомості свідчать про те, що останній проводить таку діяльність, за наслідками якої у разі в`їзду його в Україну існує ймовірність проведення ним діяльності, яка суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України та керуючись абз.2 ч.1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", постановлено заборонити громадянину Турецької Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, уродженця м.Стамбул (Турецька Республіка), проживаючого в Республіці Польща, в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки, до 31 січня 2026 року та поінформувати за даним рішенням ДПС України.
Підставою для прийняття такої постанови стала довідка щодо підстав для заборони в`їзду в Україну зі змісту якої вбачається, що отримані в установленому законом порядку відомості свідчать про те, що громадянин Турецької Республіки ОСОБА_2 проводить таку діяльність, за наслідками якої у разі в`їзду його в Україну існує ймовірність проведення ним діяльності, яка суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України та керуючись абзацом 2 ч.1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства
З огляду на вказану суд зауважує, що довідка щодо підстав для заборони в`їзду в Україну містить визначений Інструкцією №31 виклад обставин, наявність яких є необхідною для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну, а також обґрунтування того, в чому саме полягають інтереси забезпечення безпеки України і пропозиції щодо строку заборони в`їзду в Україну особі.
З приводу обставин відсутності у довідці та неврахування відповідачем відомостей про наявність у позивача родинних зв`язків в України, необхідно зазначити, що метою контррозвідувальної діяльності є, перш за все, попередження вчинення злочину, тоді як завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння (вже вчинені чи вчинення яких триває), відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України.
Отже, з огляду на вказане, колегія суддів доходить до висновку, що оскаржувана постанова по заборону в`їзду в Україну, у відповідності до вимог ст.13 Закону №3773-VI, п.13 ч.1 ст.25 Закону №2229-ХІІ та Інструкції №31 прийнята СБУ в інтересах забезпечення національної безпеки України на підставі довідки щодо підстав заборони в`їзду в Україну та відомостей, зазначених у ній, які свідчать про характер загроз національній безпеці України.
Крім того, в контексті вказаного колегія суддів акцентує увагу на тому, що СБУ як державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, наділена виключною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України тощо та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, крім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їх виникненню, а також локалізацію та усунення загроз.
Отже, повноваження СБУ щодо прийняття рішень про заборону іноземцям в`їзду в України є виключними та дискреційними.
Пунктом 3 Інструкції №31 передбачено, що у довідці, яка є підставою для прийняття постанови про заборону іноземцю в`їзду в Україну, зазначаються відомості, що обґрунтовують необхідність прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема, обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду.
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування постанови СБУ про заборону в`їзду в Україну від 31 грудня 2023 року.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу громадянина Туреччини ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено21 серпня. 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.