ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 р. 	Справа № 440/17631/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2025, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, по справі № 440/17631/23
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ,                Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області                        
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – відповідач-2), у якому просив:
визнати протиправними дії відповідачів щодо відмови у проведенні перерахунку ОСОБА_1 пенсії по інвалідності;
зобов`язати ГУПФ України в Полтавській області та ГУПФ України в Тернопільській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 25.10.2022 пенсії по інвалідності 2-ї групи відповідно висновку експерта судової економічної експертизи від 09.10.2023 №3 у розмірі 32470,86 грн щомісячно з урахуванням виплачених сум пенсії.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 03.05.2023 №163950022026.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 з урахуванням довідки Українсько-російського спільного підприємства "Оборонсоюз" від 13.03.2023 №35 про заробітну плату для обчислення пенсії та здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 15.02.2023 №163950022026.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2023 про перерахунок пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2024 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишено без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 у справі №440/17631/23 - без змін.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 у цій справі набрало законної сили 01.10.2024, виконавчий лист позивачу не видавався.
10.12.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, що того ж дня передана головуючому судді для розгляду.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю відмовлено.
Позивач, не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 року у справі №440/17631/23 та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не виконало вимоги Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області, а саме провести перевірку первинних документів, відомостей за вказаний період МКП «Правознавець» для проведення перерахунку розміру пенсії. В результаті чого позивач не отримує належний розмір пенсійних виплат, які по Закону підлягають нарахуванню. Крім того, позивач зазначає, що відповідач ГУ ПФУ в Полтавській області всупереч рішень Полтавського суду від 30.10.2023 р. (справа №536/1548/23) та від 25.06.2024 р. (справа №440/17631/23), зробив перерахунок пенсії, яка була нарахована з 01.03.2023 р. в  сумі  7 631,40 грн. по Українсько-російському спільному підприємству «Оборонсоюз» зменшив до суми 7211,04 грн., проігнорувавши усі рішення судів, також Акт  перевірки  ревізійного відділу ГУ ПФУ в Полтавській області №35 від 13.03.2023 р. 
Відповідач-1, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не скористалося правом подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.
Відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав додаткові пояснення у справі, в якій просив  суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи те, що від учасників справи не надійшло клопотання про розгляд справи за їх участю, правовідносини та предмет доказування у справі, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.
За приписами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга).
Колегія суддів, вивчивши обставини справи, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовивши у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі №440/17631/23 суд першої інстанції виходив з того, що  рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 у справі №440/17631/23 виконане ГУПФ України в Полтавській області у спосіб, визначений в його резолютивній частині.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його зробленим із порушенням вимог процесуального права, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною другою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.
Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Також, Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.
Статтею 372 КАС України визначений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.
Відповідно до частин другої та четвертої вказаної статті судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Частина перша статті 373 КАС України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Аналіз наведеного вище вказує, що рішення суду в адміністративних справах може бути виконане добровільно, з моменту набрання рішенням законної сили, та примусово, після відкриття відповідного виконавчого провадження. При цьому, виконання судового рішення, у якому порядку воно б не відбувалось, є невід`ємною складовою права на судовий захист.
Процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль.
Так, згідно статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
За приписами статті 382 КАС України визначено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (частина перша). Відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви (частина четверта). За письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання (частина п`ята).
Тобто саме суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, може ухвалити рішення щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, тоді як відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.
Особливості розгляду заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення закріплено у статті 382-1 КАС України.
Частиною першою статті 382-1 КАС України визначено, що суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (частина друга статті 382-1 КАС України).
Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є одним і заходів судового контролю покликаного забезпечити своєчасне виконання суб`єктом владних повноважень своїх зобов`язань у межах відповідної справи.
Водночас, як обставини, що можуть свідчити про невиконання рішення суду відповідачем-суб`єктом владних повноважень потрібно розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Підставою звернення до суду з заявою про встановлення судового контролю, позивач зазначає, що відповідач ГУ ПФУ в Полтавській області всупереч рішень Полтавського суду від 30.10.2023 р. (справа №536/1548/23) та від 25.06.2024 р. (справа №440/17631/23), зробив перерахунок пенсії, яка була нарахована з 01.03.2023 р. в  сумі  7 631,40 грн. по Українсько-російському спільному підприємству «Оборонсоюз» зменшив до суми 7211,04 грн., проігнорувавши рішення судів, також Акт  перевірки  ревізійного відділу ГУ ПФУ в Полтавській області №35 від 13.03.2023 р. 
Так, з матеріалів справи встановлено, що на підставі довідки Українсько-російського спільного підприємства "Оборонсоюз" від 13.03.2023 №35 про заробітну плату для обчислення пенсії ГУПФ України в Полтавській області рішенням від 27.03.2023 №163950022026 провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності позивача склав 7630,41 грн (т. 1, а.с. 132 - 134).
Водночас рішенням ГУПФ України в Полтавській області від 03.05.2023 №163950022026 пенсію пенсії ОСОБА_1 перераховано з 01.02.2023 без урахування вищезгаданої довідки, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності зменшився з 7630,41 грн до 3648,84 грн (т. 1, а.с. 140).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 у справі №440/17631/23, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 з урахуванням довідки Українсько-російського спільного підприємства "Оборонсоюз" від 13.03.2023 №35 про заробітну плату для обчислення пенсії та здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум.
На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 у справі №440/17631/23 ГУПФ України в Полтавській області рішенням від 08.10.2024 №163950022026 провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023, внаслідок якого розмір пенсії по інвалідності позивача склав 7211,91 грн (т. 2, а.с. 146).
Для обчислення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 . ГУПФ України в Полтавській області враховано заробітну плату для обчислення пенсії у розмірах, зазначених у довідці Українсько-російського спільного підприємства "Оборонсоюз" від 13.03.2023 №35 (т. 1, а.с. 56; т. 2, а.с. 146, звортня сторона а.с. 146).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розбіжність у розмірі пенсії станом на 01.02.2023 (7630,41 грн згідно рішення від 27.03.2023 №163950022026 та 7211,91 грн згідно рішення від 08.10.2024 №163950022026) полягає в тому, що при обчисленні позивачу пенсії у березні 2023 року пенсійний орган врахував заробітну плату  ОСОБА_1 за 1994 рік згідно довідок Українсько-російського спільного підприємства "Оборонсоюз" від 02.02.2023 №35 та від 13.03.2023 №35 (т. 1, а.с. 116, 118). При цьому заробітна плата за 1994 рік врахована шляхом її додавання на підставі довідок Українсько-російського спільного підприємства "Оборонсоюз" від 02.02.2023 №35 та від 13.03.2023 №35.
Тобто, ГУПФ України в Полтавській області, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 у справі №440/17631/23 була врахована заробітна плата ОСОБА_1 за 1994 рік, зазначена у довідці Українсько-російського спільного підприємства "Оборонсоюз" від 13.03.2023 №35, відповідно до резолютивної частини судового рішення.
Крім того, з матеріалів справи встановлено, що за результатами проведеного з 01.02.2023 року перерахунку пенсії ОСОБА_1 нараховано доплату у розмірі 56 115,09 грн. (т.2 а.с. 153), та у жовтні перераховано на його банківський рахунок, що не заперечується позивачем.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 у справі №440/17631/23 виконане ГУПФ України в Полтавській області у спосіб, визначений в резолютивній частині.
Стосовно виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 у справі №440/17631/23 в частині зобов`язання ГУПФ України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2023 про перерахунок пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, то колегія суддів зазначає на таке.
Так, суд першої інстанції у своєму рішенні від 25.06.2024 року виходив з того, що позивач звернувшись 10.02.2023 до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії (т. 1 а.с. 113), до якої додав: довідки Українсько-російського підприємства "Оборонсоюз" від 02.02.2023 №35 та від 13.03.2023 №35 про заробітну плату для обчислення пенсії, довідку Малого підприємства "Правовед" від 09.02.2023 №01 про заробітну плату для обчислення пенсії, довідку Малого підприємства "Правовед" від 09.02.2023 №02.
Крім того, судом вказано, що за повідомленням ГУПФ України в Полтавській області перевірка довідки Малого підприємства "Правовед" від 09.02.2023 №01 про заробітну плату для обчислення пенсії (т. 1 а.с. 119) не проводилась з огляду на відсутність коду ЄДРПОУ організації.
Проте суд зауважив, що у згаданій довідці зазначено, що її видано на підставі розрахункових відомостей, платіжних відомостей, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; підприємство не заперечує проти проведення перевірки первинних документів за період, зазначений у цій довідці (а.с. 119, зі звороту).
Отже, за висновками суду першої інстанції, пенсійний орган мав можливість провести відповідну перевірку, однак дій щодо проведення перевірки не вжив, а тому суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вийшов за межі позовних вимог, визнавши протиправним та скасувавши рішення ГУПФ України в Тернопільській області від 15.02.2023 №163950022026 та зобов`язавши ГУПФ України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача від 10.02.2023 про перерахунок пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Так, матеріалами справи встановлено, що за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_2 від 10.02.2023 року, ГУПФ України в Тернопільській області було прийнято рішення від 15.10.2024 №163950022026, яким відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії із врахуванням сум заробітної плати, зазначених у довідці малого підприємства "Правознавець" від 09.02.2023 №01 (т. 2, а.с. 139).
Отже, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 у справі №440/17631/23 в частині зобов`язання повторного розгляду заяви позивача від 10.02.2023 року було виконане ГУПФ України в Тернопільській області.
Стосовно доводів апеляційної скарги на те, що вказаним рішенням було відмовлено без вказування причин і мотивів відмови, то колегія суддів зазначає, що в своєму рішенні від 15.10.2025 року, ГУПФ України в Тернопільській області, вказує, що в ході виконання рішення суду, з`ясовано, що згідно з відомостями з реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України мале колективне підприємство «Правознавець» знято з обліку 31.07.2002 року. За результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 відсутні підстави для перерахунку пенсії із врахуванням сум заробітної плати, зазначених в довідці малого підприємства «Правознавець» від 09.02.2023 року № 01.
До того ж правомірність рішення ГУПФ України в Тернопільській області від 15.02.2023 №163950022026 не була предметом доказування у справі №440/17631/23.
Колегія суддів зауважує, що розглядаючи заяву, подану в порядку статті 382 КАС України, суд не вирішує спору повторно, а лише усуває перешкоди на шляху виконання вже прийнятого раніше рішення.
Отже, в даному випадку заявлені позивачем вимоги в межах заяви, поданої в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть слугувати підставою для звернення позивача із окремим позовом до суду.
Доводи апеляційної скарги позивача зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді звіту неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відтак, колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні об`єктивні, підтверджені належними і допустимими доказами, підстави вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. 
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.
Також, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 по справі № 440/17631/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова