ПОСТАНОВА 
Іменем України

01 липня 2025 року                                                         м. Кропивницький

справа № 384/741/24
провадження № 22-ц/4809/844/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі: 

головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Дьомич Л.М., Мурашка С.І., 
               при секретарі – Зайченко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Венгаренко Тетяна Анатоліївна, на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2025 року (суддя Голосеніна Т.В.) у справі за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Науменко Федір Семенович про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

встановив:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 , після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на земельну ділянку з кадастровим номером 3524355100:03:000:0232, загальною площею 5,7043 га, яка розташована: Кіровоградська область, Вільшанський район, Вільшанська селищна рада. Із заявою про прийняття спадщини після смерті її двоюрідного племінника ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Науменка Ф.С. звернулася ОСОБА_2 . По даній заяві була заведена в спадковому реєстрі спадкова справа за №4/2022, номер в спадковому реєстрі: 69006618. 14.08.2023 року спадкоємцем ОСОБА_2 подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку за кадастровим номером 3524355100:03:000:0232 загальною площею 5,7043 га. На підставі рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 22.12.2023 року по справі №384/674/23, в якому було встановлено факт родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_3 . 25.01.2024 року спадкоємцю ОСОБА_2 , як спадкоємцю п`ятої черги, оскільки спадкоємці попередніх черг не прийняли спадщину, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку за кадастровим номером 3524355100:03:000:0232 загальною площею 5,7043 га. 
Позивач вказала, що 27.05.2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Науменка Ф.С., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку за кадастровим номером 3524355100:03:000:0232 загальною площею 5,7043 га, яка належала її батькові ОСОБА_3 , однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку за кадастровим номером 3524355100:03:000:0232, загальною площею 5,7043 га з мотивів пропущення строку для прийняття спадщини, що підтверджується постановою приватного нотаріуса від 28.05.2024. 
Посилаючись на те, що у встановлений законом строк немала можливості подати заяву про прийняття спадщини, оскільки з 09.08.2020 по 29.04.2024 перебувала на території Польщі, при цьому в Україні почалася повномасштабна війна і для безпеки життя та свого здоров`я вона залишилася за кордоном, просила визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини поважними та визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її батька терміном 2 (два) місяці з часу набрання рішенням суду законної сили, стягнути судові витрати з відповідача.
Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвали нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що обставина перебування її закордоном у зв`язку з роботою є об`єктивною неможливістю прийняття спадщини у встановлений строк. Крім того, судом першої інстанції не надано оцінки тій обставині, що вона не була обізнана про смерть батька, дізналася лише після повернення в Україну. 
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Судом встановлено, що у відповідності до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 повторно виданого Голованівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 21.05.2024 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Вільшанка, Голованівський район, Кіровоградська область (а.с.19).
Згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого Вільшанським р/в ЗАГС Вільшанського району Кіровоградської області 10.07.1981 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_3 (а.с. 18).
Відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 20.11.2014 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3524355100:03:000:0232, площею 5.7043 га, місце розташування: Кіровоградська область, Вільшанський район, Вільшанська селищна рада (а.с. 20-21).
27.05.2024 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , звернулася до приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Науменка Ф.С. із заявою, в якій просить видати їй свідоцтво про спадщину за законом, після смерті батька ОСОБА_3 , а саме на земельну ділянку кадастровий номер 3524355100:03:000:0232 площею 5,7043 га (а.с.15).
У відповідності до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Науменка Ф.С. від 28.05.2024 року, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку за кадастровим номером 3524355100:03:000:0232 загальною площею 5,7043 га, враховуючи, що ОСОБА_1 пропущений строк для прийняття спадщини, а також те, що свідоцтво про право на спадщину вже видано спадкоємцю іншої (п`ятої) черги (а.с.12-13).
Відповідно до копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_3 , позивач виїхала за кордон 09.06.2020 року та перетнула кордон в`їхала в Україну 29.05.2024 року (а.с.14).
Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2023/004164023 від 02.06.2023 року, зареєстрована адреса місця проживання позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (а.с.17).
Встановивши те, що позивачка пропустила встановлений законом строк на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька та не надала жодних доказів з приводу того, що вона під час перебування за кордоном вживала заходів щодо реалізації свого спадкового права, а саме зверталася з відповідними заявами та клопотаннями до компетентних установ і їй в цьому було відмовлено.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке. 
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що вона є спадкоємцем першої черги, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася, пославшись на те, що тривалий час перебувала в іншій країні, а саме на тертої Республіки Польща, а також із військовими діями, що відбуваються на території України, просила визначити додатковий строк для подачі ним до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини, оскільки вважає причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними та такими, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частиною першою статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.
Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтями 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.
Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.
Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.
В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.
Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).
Відповідно до статей 1273-1275 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.
Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, проте вона може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.
Відповідно до статей 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання тим процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.
Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.
Виникнення у нього права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.
При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.
Пропуск такого строку позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв.
Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.
Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення.
Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.
Судами встановлено, що позивач у встановлений законом строк не звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна. Позивач, у встановлений законом строк повинен був подати до нотаріальної контори заяву про таке бажання, проте він цього не зробив, пославшись на те, що проживає тривалий час в іншій країні, а також у зв`язку з військовими діями, що відбуваються на території України.
Статтею 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.
Отже, судом можуть бути визнані поважними причинами тільки ті, які свідчать, що у спадкоємця були реальні перешкоди для подання такої заяви.
Виходячи із сталої судової практики, проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 569/12599/18.
Крім того, саме по собі проживання спадкоємців за межами України не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємці не позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідних заяв про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку.
Згідно з підпунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за № 1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що надані позивачкою докази суперечать заявленим нею обставинам щодо періоду перебування за кордоном. Так, з наданої позивачкою копії паспорта громадянина України вбачається, що їй було видано паспорт 21.02.2023, а паспорт громадянина України для виїзду за кордон було видано 19.12.2022, тоді як позивачка стверджує, що вона перебувала на території Польщі з 09.08.2020 по 29.04.2024.
Отже доказів, що позивачка на момент смерті батька перебувала за кордоном, не надано. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до  ч.1 ст. 375 ЦПК  України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Венгаренко Тетяна Анатоліївна, залишити без задоволення.
Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.08.2025.

Судді: 

   О.А.Письменний                      Л.М. Дьомич                       С.І. Мурашко