ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2019/25 Справа № 235/6284/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гречана В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Акуленко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 липня 2025 року                                                        м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Акуленко В.В., при секретарі Кулініч Ю.А., за участю захисника Рвачова О.О., який діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника Полянчука В.Б. на постанову судді Заводського районного суду м. Кам`янське Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, мешкає: АДРЕСА_1 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
В С Т А Н О В И В:
Згідно постанови судді, 12.07.2024 року о 22 годині 10 хв, в Донецькій області в м. Покровськ, мр-н Лазурний, буд. 69, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN-POLO державний номерний знак НОМЕР_1  з явними ознаками алкогольного сп`яніння,  а саме різкий запах алкоголю з  порожнини рота,  порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на  стан алкогольного  сп`яніння на місці зупинки за допомогою спецпристрою Alkotest Drager 6810, а також  від проходження медичного огляду відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП
На вказане рішення захисник Полянчук В.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати, закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відсутній. Робітниками поліції не було роз`яснено процедуру огляду на стан сп`яніння відповідно до ст. 266 КУпАП., та порушено право на захист. Протокол про адміністративне правопорушення складений не відповідає вимогам ст. 254 КУпАП, час в протоколі та час на відеозаписі не співпадають, відсутні свідки при складанні протоколу. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не доведений. Вказує, що з боку робітників поліції відбулась провокація та схилення ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Відеозапис адміністративного правопорушення не є безперервним. Захисник просить застосувати вимоги ст.69 КК України та призначити ОСОБА_1 штраф за адміністративне правопорушення без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він є водієм і це його єдине джерело доходу. Крім того, ОСОБА_2 не був відсторонений робітниками поліції від керування транспортним засобом.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2. 5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до ст. 130 КУпАП встановлено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тобто, для визначення складу даного правопорушення необхідно встановити чи керувала особа, що притягується до адміністративної відповідальності транспортним засобом, законність запропонованого їй порядку огляду та сам факт відмови.
Згідно з вимогами ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Так, факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується відповідним протоколом, відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер та у закладі охорони здоров`я. Факт вказаної відмови також був зафіксований на бодікамеру робітниками поліції.
Таким чином, в діях ОСОБА_1 безумовно наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність дій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Він отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Той факт, що відеозапис переривається, не є порушенням, оскільки в ньому чітко простежується хід подій.
Щодо тверджень сторони захисту про необхідність присутності двох свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та огляду на стан сп`яніння, то слід зазначити, що їх присутність є необхідною у разі, якщо не має можливості застосування технічних засобів відеозапису, на що вказує ст. 266 КУпАП. Однак така можливість була реалізована працівниками поліції, відеозапис правопорушення був долучений до матеріалів справи.

Доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, спростовуються зібраними матеріалами справи, які в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, за порушення ним п. 2,5 ПДР України. 
Крім того, ОСОБА_2 не заперечував факт керування транспортним засобом, та не повідомляв робітників поліції про керування іншою особою його транспортним засобом. 
Згідно відеозапису, під час складання протоколу та схеми ДТП робітниками поліції за ст.124 КУпАП, ОСОБА_1 жодних заперечень та зауважень з цього приводу не заявляв, таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом доведений поза розумним сумнівом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі Надточій проти України, п. 33 рішення у справі Гурепка проти України). Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що провокація злочину має місце, коли поліцейські або особи, які діють за їх вказівками не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто порушення справи та здобуття доказів, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину,який у іншому разі не був би вчинений.
При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.
Згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу є, зокрема, охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
На думку апеляційного суду, згідно наявних матеріалів справи робітниками поліції не було здійснено дій, які можливо було розцінити як провокацію. Оскільки дії ОСОБА_1 були добровільними, а саме відмова від проходження огляду на стан сп`яніння та відмова від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення, тому доводи апеляції в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Обговорюючи доводи апелянта про відсутність огляду на стан сп`яніння відповідно до ст. 266 КУпАП, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 на прохання робітників пройти повний огляд на стан алкогольного сп`яніння, відповів категоричної відмовою. 
Таким чином, робітниками поліції в повній мірі виконані вимоги ст. 266 КУпАП, роз`ясненні ОСОБА_1 права передбачені ст. 268 КУпАП та 63 Конституції України, тому запропонований огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений без порушень чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи захисту з приводу того, що водій не був відсторонений від керування транспортним засобом в порядку ч.1 ст.266 КУпАП та з цього приводу не був складений акт.
З аналізу ч. 1 ст. 266 КУпАП вбачається, що з метою усунення небезпеки, що виникає при знаходженні за кермом водія (судноводія) щодо якого є підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, законодавством передбачена можливість відсторонення зазначених осіб від керування транспортними засобами або суднами. Відсторонення водіїв від керування транспортним засобом полягає у примусовому припиненні руху, звільнення транспортного засобу від особи, що їм керує, затримання посвідчення водія і здачі у разі необхідності транспортного засобу на платну стоянку або до відповідного органу, передача управління транспортного засобу іншій особі, яка має посвідчення водія.
Відповідно до відеозапису бодікамер, працівники поліції дотримались вимог ч.1 ст. 266 КУпАП, тобто відсторонили водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, а відсутність акту про відсторонення від керування, не є істотним порушенням та не спростовує провину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Даний вид стягнення, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що визначений законодавцем, як основний, так і додатковий є безальтернативним.
У цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення – у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Вважаю, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку щодо відсутності підстав застосування до ОСОБА_1 положень ст. 69 КК України при призначенні додаткового адміністративного покарання та в повній мірі обґрунтував своє рішення.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним та не допустимим доказом у даній справі, з огляду на те, що, в протоколі зазначений інший час та дата скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, слід зазначити наступне
Відповідно до ст. 254 КупАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Разом з тим, слід погодитись з доводами апелянта, та вказати, що суд першої інстанції не звернув уваги на вказане вище порушення вимог ст. 254 КУпАП, однак воно не вплинуло на належність, допустимість доказів та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 , що також не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1 при підписані протоколу про адміністративне правопорушення жодних заперечень або зауважень робітникам поліції не заявляв.

Досліджені апеляційним судом матеріали справи та відеозапис, є інформативним і не вказують на упередженість чи суб`єктивне ставлення працівників поліції. Ними роз`яснено права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, підстави для проходження огляду на стан сп`яніння і наслідки відмови від його проходження.
Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується вказаними у постанові доказами.
Оскільки всі наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності доводять вину  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, тому підстав для скасування постанови суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається. Постанова суду є законною та обґрунтованою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,
П О С Т А Н О В И В:
Постанову судді Заводського районного суду м. Кам`янське Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Полянчука В.Б. без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя