УХВАЛА
 
07 травня 2025 року
м. Київ
 
справа № 551/198/22
провадження № 61-12687св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
судді-доповідача - Сердюка В. В., 
 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Ситнік О. М., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
 
позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним -  ОСОБА_1 ;
 
відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу касаційну скаргу Акціонерного товариство «Банк Кредит Дніпро» на рішення Шишацького 
районного суду Полтавської області від 04 квітня 2023 року у складі судді 
Вергун Н. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2023 року 
у складі колегії суддів Прядкіної О. В., Бутенко С. Б., Обідіної О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі - АТ «Банк Кредит Дніпро», Банк) про визнання частини договору недійсним, зобов`язання зарахувати суми коштів у рахунок погашення зобов`язань за кредитним договором та здійснити 
перерахунок заборгованості. 
 
Позов мотивований тим, що 12 березня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Банк Кредит Дніпро» укладено кредитний договір № 22030000498258, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти на споживчі потреби у розмірі 
289 440,00 грн шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок позичальника, який відкритий Банком, з кінцевою датою повернення кредиту ? 
12 березня 2024 року.
 
Пунктом 1.2 кредитного договору позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за щомісячну комісію обслуговування кредиту у розмірі з: 12 лютого 2021 року до 11 лютого 2022 року - 3 % від суми кредиту; з 12 січня 2022 року до 11 липня 2023 року - 1,5 % від суми кредиту, з 12 березня 2023 року до 12 березня 2024 року - 0,925 % від суми кредиту.
 
Пунктом 1.3 кредитного договору визначено, що банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, вартості всіх супутніх послуг, реальної відсоткової ставки та інше.
 
Згідно із стовпчиком 7 таблиці графіку платежів комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 206 443,08 грн, яку відповідно до розділу 4 кредитного договору позичальник повинен сплачувати у період часу з 12 березня 2021 року до 12 березня 2024 року щомісячними внесками по 13 803,29 грн кожного місяця, всього 36 платежів.
 
Вказувала, що умовами кредитного договору передбачена сплата щомісячної комісії за обслуговування кредиту з 01 до 09 місяця ? 8 683,20 грн, 
з 10 до 18 місяця ? 7 236,00 грн, з 19 до 27 місяця ? 4 341,60 грн, з 28 до 36 місяця 
? 2 677,32 грн, що в загальній сумі становить 206 443,08 грн, у той час як сума щомісячного  платежу на погашення кредиту становить від 5 122,84 грн з 1 місяця
до 9 990,79 грн за 36 місяців, тобто розмір комісії майже вдвічі перевищує платіж на погашення кредиту, що є явно несправедливим.
 
Крім того, кредитний договір викладено в письмовій формі з друкуванням тексту малим шрифтом та не містить детального опису послуг з обслуговування кредитної заборгованості та обґрунтованого розрахунку вартості таких послуг. Банк фактично встановив обов`язок позичальника сплатити комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у строки та в розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором.
 
ОСОБА_1 вважала, що пунктом 1.2 кредитного договору встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту у вигляді плати за надання інформації щодо обслуговування кредиту/інформування про дату сплати заборгованості, надання інформації про залишок заборгованості, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому вказаний пункт договору є недійсним.
 
Зазначала, що з 13 березня 2021 року до 14 лютого 2022 року згідно з витягом за особовим рахунком від 14 лютого 2022 року сплатила на користь банку                   138 127,29 грн, з яких: 85 485,80 грн банк зарахував у рахунок погашення оплати за обслуговування кредитної заборгованості, а згідно з умовами договору позичальник повинен сплатити всього 206 443,00 грн як плату за обслуговування кредиту, водночас як сума кредиту, перерахована на рахунок позивачки дорівнює 289 440,00 грн, тобто обслуговування кредиту майже дорівнює тілу кредиту.
 
Враховуючи такі умови кредитного договору, які суперечать вимогам статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» та статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів, позивачка вважала, що банк несправедливо привласнив її кошти в розмірі 85 485,80 грн, які мають бути перераховані у рахунок погашення інших платежів за кредитним договором.
 
З урахуванням викладеного, уточнивши позовні вимоги позивачка за первісним позовом просила суд:
? зобов`язати АТ «Банк Кредит Дніпро» зарахувати суми коштів, які були сплачені ОСОБА_1 у рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором
від 12 березня 2021 року № 22030000498258 та які були зараховані АТ «Банк Кредит Дніпро» як погашення оплати нарахованої комісії за обслуговування кредитної заборгованості у рахунок погашення інших щомісячних платежів 
за кредитним договором у порядку черговості, яка передбачена пунктом 
6.8.4 Універсального договору обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» від 13 січня 2021 року версія 18.0, у редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору, у зв`язку з нікчемністю пунктів 1.2 у частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту: з 12 лютого 
2021 року до 11 лютого 2022 року - 3 % від суми кредиту; з 12 січня 2022 року 
до 11 липня 2023 року - 1,5 % від суми кредиту, з 12 березня 2023 року 
до 12 березня 2024 року - 0,925 % від суми кредиту та стовпчику 7 «За обслуговування кредитної заборгованості» розділу 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної ставки процентної 
ставки за цим договором» кредитного договору від 12 березня 2021 року 
№ 22030000498258;
 
? зобов`язати АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 з огляду на нікчемність пункту 1.2 та стовпчику 7 «За обслуговування кредитної заборгованості» розділу 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором» кредитного договору від 12 березня 2021 року № 22030000498258.
 
У травні 2022 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 258 314,39 грн, яка складається з: 230 194,00 грн - залишок строкового кредит, 0,20 грн - залишок нарахованих строкових відсотків, 14 472,00 грн - залишок нарахованих строкових комісій, 6 411,99 грн - залишок простроченого кредиту, 0,20 грн - залишок прострочених відсотків, 7 236,00 грн - залишок прострочених комісій.
 
Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 умови кредитного договору 
від 12 березня 2021 року № 22030000498258 належним чином не виконує,                        на 15 квітня 2022 року заборгованість становить 258 314,39 грн, яка складається з:
230 194,00 грн - залишок строкового кредит, 0,20 грн - залишок нарахованих строкових відсотків, 14 472,00 грн - залишок нарахованих строкових комісій,
64 11,99 грн - залишок простроченого кредиту, 0,20 грн - залишок прострочених відсотків, 7 236,00 грн - залишок прострочених комісій.
 
АТ «Банк Кредит Дніпро» просило суд стягнути із ОСОБА_1 зазначену заборгованість за кредитним договором на користь банку.
Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 05 травня 2022 року зустрічну позовну заяву АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до розгляду; зустрічний позов АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором об`єднано в одне провадження з первісним позовом                   ОСОБА_1 до АТ «Банк Кредит Дніпро» про визнання частини кредитного договору недійсним та зобов`язання вчинити перерахунок заборгованості.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 04 квітня
2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду
від 31 липня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Зобов`язано АТ «Банк Кредит Дніпро» зарахувати суми коштів, які були сплачені ОСОБА_1 та зараховані АТ «Банк Кредит Дніпро» як погашення оплати нарахованої комісії за обслуговування кредитної заборгованості, у рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором № 22030000498258 
від 12 березня 2021 року у зв`язку з нікчемністю пункту 1.2 кредитного договору
в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту та стовпчика 7 розділу 4 Графіку платежів.
 
Зобов`язано АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості
за кредитним договором № 22030000498258 від 12 березня 2021 року з огляду на нікчемність пункту 1.2 кредитного договору та стовпчика 7 розділу 4 Графіку платежів.
 
Стягнено з АТ «Банк  Кредит Дніпро» на  користь ОСОБА_1 судові витрати на  правничу   допомогу в розмірі  11 500, 00  грн.
 
Відмовлено АТ «Банк Кредит Дніпро» у задоволенні зустрічного позову                               до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду в частині задоволення первісних позовних вимог, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» 
(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної 

заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин існують підстави, передбачені законодавством, щодо нікчемності правочину, а тому одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовив 
у задоволенні зустрічного позову, враховуючи те, що позивачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, 
а тому положення пунктів 1.2 та розділ 4 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Кредит Капітал Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно у строки та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. З огляду на вказані обставини, суди не вбачали підстав для задоволення зустрічного позову АТ «Кредит Капітал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
21 серпня 2023 року АТ «Банк Кредит Дніпро», засобами поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 04 квітня 2023 року та постанову в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов АТ «Банк Кредит Дніпро» задовольнити і відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1 
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду                        від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, у постанові Верховного Суду                  у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року                    у справі № 355/385/17 та у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року                

у справі № 638/2304/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 333/3246/15-ц,                        від 16 вересня 2020 року у справі № 617/1552/15-ц, від 18 червня 2021 року 
у справі № 761/25669/15-ц, від 30 червня 2021 року у справі № 201/10403/19, 
від 22 липня 2021 року у справі № 405/4719/16-ц, від 10 вересня 2021 року у справі                                     № 283/767/16-ц, від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, від 17 серпня                     2022 року у справі № 295/3522/20, від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21. 
 
Заявник вказує, що у відзиві на позовну заяву та відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву представник Банку зазначав перелік послуг, за надання яких погоджено сторонами кредитного договору сплата комісії, а саме: відкриття поточного рахунку, відкриття рахунку для дострокового погашення 
заборгованості, обслуговування рахунків (пункти 4.41, 4.5.2, 4.5.4) Універсального договору банківського обслуговування (далі - УДБО), випуск та надання електронного платіжного засобу (платіжної карти), її перевипуск, обслуговування платіжної картки (розділ 5 УДБО), здійснення договірного списання з рахунку (пункт 4.6.10 УДБО), здійснення поповнення рахунку готівковими коштами (пункт 4.6.1 УДБО), здійснення зарахування на рахунок грошових коштів в безготівковій формі та на підставі електронних розрахункових документів, видача готівкових коштів у касі банку (пункт 4.6.6 УДБО), переказ коштів з рахунку клієнта на інші рахунки (пункт 4.6.7, 4.6.11 УДБО), послуги в системі FreeBank (пункт 7.5 УДБО) та інші послуги, передбачені умовами УДБО та тарифами, з якими у письмовій формі ОСОБА_1 була ознайомлена перед підписанням кредитного договору, про що свідчить її підпис у паспорті споживчого кредиту та на заяві-згоді № 1169821 на укладення УДБО клієнтів-фізичних осіб.
 
Звертає увагу, що Банк має право встановлювати у кредитному договорі комісію за послуги, які не надаються безкоштовно, зокрема за обслуговування кредиту. ОСОБА_1 добровільно погодилася з відповідними умовами кредитного договору, частково виконувала їх з моменту укладення, сплачувала кредит та комісію, таким чином положення кредитного договору щодо комісії не можуть 
бути визнані недійсними або нікчемними, оскільки протиправних дій банк не допустив.
 
Провадження у суді касаційної інстанції
 
29 листопада 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
 
Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 
389 ЦПК України.
 
У листопаді 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Доводи відзиву на касаційну скаргу 
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Цокало Т. М., вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить 
касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 12 березня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та 
ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 22030000498258.
 
Відповідно до пункту 1.1 договору банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках та виконати зобов`язання за цим Договором у повному обсязі.
 
Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору банк надає клієнту грошові кошти на таких умовах: сума кредиту 289 440,00 грн. Строк користування кредиту -                 36 місяців; кінцева дата повернення кредиту - 24 березня 2024 року. Цільове призначення: на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: з 12 березня 2021 року до 11 січня 2022 року - 3 % від суми кредиту, з 12 січня 2022 року до 11 жовтня 2022 року - 2,5 % від суми 
кредиту; з 12 жовтня 2022 року до 11 липня 2023 року - 1,5 % від суми кредиту; 
з 12 липня 2023 року до 12 березня 2024 року - 0,925 % від суми кредиту. Відсоткова ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується 
у такому розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 0,001 % річних; на прострочену заборгованість за кредитом нараховуються відсотки за порушення грошового зобов`язання (як спеціальний вид відповідальності згідно з частиною другою статті 625 ЦК України) у розмірі 56,0 % річних.
 
Відповідно пункту 1.3 договору, банк формує графік платежів, який викладено 
в розділі 4 цього договору із зазначенням сум погашення основного боргу 
за Кредитом, сплати процентів за користування кредитом, місячної комісії 
за обслуговування кредитної заборгованості, вартості всіх супутних послуг, реальної ставки та інше.
 
Згідно із розділом 6 Умов надання споживчих кредитів Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» від 13 січня 2021 року, версія 18,0, в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору, у пункті 6.8.3визначено: «Банк здійснює обслуговування кредиту, тобто здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення sms-повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, та стягує плату за обслуговування такого кредиту у вигляді щомісячної комісії».
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 
3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції 
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників 
справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів 
та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що 
касаційне провадження підлягає закриттю.
 
Відповідно до пункту частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися стосовно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, 
яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року 
№ 10-р(ІІ)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).
 
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац
п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).
 
Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).
 
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення 
(res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту п`ятого частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
За положеннями частини п`ятої статті 274 ЦПК України суд відмовляє у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановляє ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача належним чином подано зустрічний позов або позов третьої особи із самостійними вимогами, або за первинним позовом відбулося збільшення розміру позовних вимог або зміна предмета позову, і відповідна справа не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.
 
У цій справі ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до AT «Банк Кредит Дніпро» про визнання частини договору недійсним, зобов`язання зарахувати суми коштів у рахунок погашення зобов`язань за кредитним договором та здійснити перерахунок заборгованості.
 
Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 07 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
 
Отже, справа в частині позовних вимог    ОСОБА_1 до AT «Банк Кредит Дніпро» про визнання частини договору недійсним, зобов`язання зарахувати суми коштів у рахунок погашення зобов`язань за кредитним договором та здійснити перерахунок заборгованості є незначної складності відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
У травні 2022 року AT «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду із зустрічним позовом до      ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 258 314,39 грн.
 
Доводи касаційної скарги AT «Банк Кредит Дніпро» зводяться до незгоди з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови у задоволенні зустрічного позову.
 
Разом із тим, зустрічний позов стосується стягнення заборгованості у розмірі 
258 314,39 грн, що відповідно до частини п`ятої статті 274 ЦПК України відноситься до категорії малозначних справ.
 
У касаційній скарзі заявник належним чином не обґрунтував винятків, за яких судове рішення у малозначній справі може бути переглянуто у касаційному порядку, які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
У постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження 
№ 14-53цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо «касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити».
Ураховуючи зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Банк Кредит Дніпро» відкрито у малозначній справі, судові рішення в якій не підлягають оскарженню, а тому підлягає закриттю.
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариство «Банк Кредит Дніпро» на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 04 квітня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2023 року.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	В. В. Сердюк 	
 	 	
Судді	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	О. М. Ситнік	
 	 	
 	І. М. Фаловська