Справа № 464/4404/24                                Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О. В. 
Провадження № 22-ц/811/3791/24                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 липня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 листопада 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що в жовтні 2017 року запустило новий проект «monobank», в рамках якого клієнтам фізичним особам відкриваються поточні рахунки, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «monobank», особливістю якого є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. 13липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг на підставі якої отримала кредит в розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . Зазначає, що анкета-заява разом з Умовами надання банківських послуг, тарифами банку, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі, але не виключно, договору банківського рахунку та договору про споживчий кредит. Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Вказує, що відповідач не сплачувала своєчасно кошти на погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим станом на 21 березня 2024 року у неї виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 138199.07 грн. Відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає наявну у неї заборгованість за договором, чим порушує законні права та інтереси банку. 
З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «monobank» від 13 липня 2019 року у розмірі 138199.07 грн.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року задоволено позов Акціонерного товариства «Універсал Банк».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «мonobank» від 13 липня 2019 року у розмірі 138199,07 грн. станом на 21 березня 2024 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 3028,00 грн судового збору.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що підписавши 13 липня 2019 року анкету-заяву, відповідач просила відкрити поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт, однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази задоволення банком поданої нею заяви, а також отримання нею банківської картки із встановленим кредитним лімітом. Надані позивачем Умови і правила обслуговування фізичних осіб не підписані нею, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови вона розуміла, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних кошів взагалі містили істотні умови договору, відтак з огляду на мінливий характер їх не можна вважати складовою кредитного договору. Розрахунок заборгованості сам по собі за відсутності інших доказів, а саме первинних бухгалтерських документів, не може бути оцінений як належний та допустимий доказ наявності та розміру заборгованості. Позивач не довів факту видачі кредитних коштів в заявленому ним розмірі, а анкета-заява таких відомостей не містить, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог. Крім того, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив з того, що отримавши у користування кредитні кошти, відповідач не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість в розмірі 138199.07 грн., яка підлягає стягненню з неї на користь позивача.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 13 липня 2019 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг «monobank», згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви, отримавши кредитну картку для користування кредитними коштами № НОМЕР_1 , тип картки чорна картка monobank.
В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, яка містить анкетні дані ОСОБА_1 та підписана нею (т. 1, а.с. 16).
Відповідач в підписаній нею анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг просила відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку. Погодилася, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.
На виконання умов кредитного договору № б/н від 13 липня 2019 року ОСОБА_1 надано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до вересня 2024 року, тип картки чорна картка та відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про наявність рахунку, виданою Акціонерним товариством «Універсал Банк».
Довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту, виданою АТ «Універсал Банк», та випискою по рахунку № НОМЕР_2 підтверджується, що 13 липня 2019 року позичальнику за карткою № НОМЕР_1 встановлений кредитний ліміт в розмірі 10 000 грн., який 21 листопада 2019 року збільшено до 15000 грн., 11 січня 2020 року – до 20000 грн., 02 березня 2020 року – до 35000 грн., 23 серпня 2023 – до 50000 грн., 11 січня 2021 року – до 70000 грн.
Як вбачається з виписки по рахунку № НОМЕР_2 , 13 липня 2019 року позичальнику встановлений кредитний ліміт в розмірі 10000 грн., відтак, кредитні кошти надані банком в розпорядження відповідача.
Випискою по рахунку № НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти, розраховувалася кредитними коштами при здійсненні покупок, знімала готівку в банкоматах, а також погашала заборгованість за кредитним договором, що свідчить про дії, спрямовані на виконання умов кредитного договору.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 13 липня 2019 року, укладеним між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , станом на 21березня 2024 року вбачається, що така складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 138199.07 грн. (а.с. 6-15).
Разом з тим, у поданому банком розрахунку відображена процентна ставка в розмірі 38,2 % річних за якою банк за період з 01 лютого 2020 року до 01 жовтня 2022 року нараховував відсотки за користування кредитними коштами.
Випискою по рахунку № НОМЕР_2 підтверджується, що за період з 01 лютого 2020 року до 01 жовтня 2022 року з карткового рахунку відповідача списано відсотки за користування кредитними коштами на суму 70335,25 грн., яка включена банком до заборгованості відповідача за тілом кредиту.
Позивач, обґрунтовуючи право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 13 липня 2019 року, посилався на витяг з «Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», «Тарифів банку з обслуговування чорної картки monobank», як невід`ємні частини кредитного договору, а також на «Паспорт споживчого кредиту чорної картки monobank».
Однак надані позивачем «Умови та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», «Тарифи банку з обслуговування чорної картки monobank», та «Паспорт споживчого кредиту чорної картки monobank» не містять підпису відповідача, в тому числі і електронного підпису.
За відсутності в матеріалах справи підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем в електронному вигляді «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів банку з обслуговування чорної картки monobank», та «Паспорту споживчого кредиту «картка monobank», у суду відсутні підстави вважати, що саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту було ознайомлено відповідача.
Як вбачається з наданого позивачем витягу з «Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», їхня редакція затверджена протоколом Правління № 46 від 24 листопада 2021 року та набуває чинності з 27 листопада 2021 року, тобто більш ніж через два роки після укладення кредитного договору, а відтак, на думку колегії суддів, не може бути частиною кредитного договору, укладеного 13 липня 2019 року, в якій викладені його істотні умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим витягом з «Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», «Тарифів банку з обслуговування чорної картки monobank», та «Паспорту споживчого кредиту чорної картки monobank» відповідач ознайомилася та погодилася з ними, а також те, що вказані документи станом на 13 липня 2019 року містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, зазначені в цих документах, що додані банком до позовної заяви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловила правову позицію про те, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та витяг з «Тарифів Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Оскільки анкета-заява від 13 липня 2019 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку зі сплати заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, а відтак, безпідставним є списання банком з рахунку відповідача коштів в рахунок погашення неправомірно нарахованих відсотків за користування кредитом, та зарахування списаних коштів як заборгованість за тілом кредиту, в такий спосіб штучно збільшивши її розмір.
Отже, нарахована сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 138199.07 грн. підлягає зменшенню за рахунок протиправно нарахованих та списаних банком відсотків в розмірі 70335.25 грн. з 138199.07 грн. до 67863.82 грн. (138199.07 грн. – 70335,25 грн. = 67863.82 грн.).
Відтак, у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором б/н від 13 липня 2019 року в розмірі 67863.82 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором б/н від 13 липня 2019 року, однак приходить до висновку про те, що розмір заборгованості становить 67863.82 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 67863.82 грн., то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 1487.05 грн. судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2311.42 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» підлягає стягненню 1487.05 грн. судового збору за подання позову, а з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2311.42 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, то враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 824.37 грн. судового збору.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 138199.07 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 липня 2019 року – змінити, зменшивши розмір заборгованості зі 138199.07 грн. до 67863.82 грн.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року в частині стягнення судового збору – скасувати.
Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 824.37 грн. судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 02.07.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк