Справа № 448/1207/24                                Головуючий у 1 інстанції: Кічак Ю.В. 
Провадження № 22-ц/811/1234/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       12 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 14 березня 2025 року в складі судді Кічака Ю.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-
встановив:
У серпні 2024 року позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Герасимчук О.О., звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
В обгрунтування позову покликався на те, що з 16.05.1996 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано у виконавчому комітеті Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, про що було складено актовий запис №2. Неповнолітніх дітей у сторін немає.
Зазначає, що на початку сімейного життя шлюбні відносини у сторін складалися добре, однак на даний момент подружжя разом не проживає, шлюбні відносини між сторонами припинились, сторони перестали розуміти та любити один одного, проживати однією сім`єю, вести домашнє господарство, а також у них з`явилися розбіжності в поглядах на сімейне життя, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та ведення спільного побуту. Всі зусилля щодо знаходження компромісу між сторонами не дали жодних результатів, шлюб між сторонами носить формальний характер та без фактичних сімейних відносин, а тому подальше сумісне життя, примирення, збереження між сторонами сім`ї, позивач вважає неможливим та таким, що суперечить його інтересам.
Вважає, що подальше підтримування позивачем сімейних відносин із відповідачкою є неможливим, а формальне перебування у шлюбі недоцільним та не бажаним. Залишатись надалі у такому шлюбі позивач не має наміру.
З огляду на наведене, просив суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 16.05.1996 у виконавчому комітеті  Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, про що було складено актовий запис №02. Крім того, сторона позивача просила стягнути з відповідачки ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 968,96 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
Оскаржуваним рішення Мостиського районного суду Львівської області від 14 березня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу – задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 16 травня 1996 року у виконавчому комітеті Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, про що було складено актовий запис №02.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 968 грн. 96 коп. сплаченого ним судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , не погоджується із оскаржуваним рішенням в частині розподілу судових витрат, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом в цій частині порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції стягнув з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у даній справі у розмірі 5000 грн.
Вважає, що сума, яку визначив суд, не співмірна із даною категорією спору та виконаною адвокатом роботою.
На переконання апелянта, дана категорія справи не є складною, а написання позовної заяви не вимагало значної юридичної і технічної роботи, зокрема не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність процесуального документа не є важким для такого високого розміру гонорару. Більше того, представник позивача не брав участі у жодному судовому засіданні.
Покликається на судову практику.
Зважаючи на наведене, сума, яку визначив суд на відшкодування як витрати позивача на професійну правничу допомогу, не співмірна із даною категорією спору та виконаною адвокатом роботою.
Стверджує, що подані заявником документи не дають можливості встановити розмір витрат, тому у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити.
Просить скасувати рішення Мостиського районного суду Львівської області 14 берзеня 2025 року в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити суму витрат на правничу допомогу.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про місце та час розгляду справи, в судове засідання 12 серпня 2025 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
Оскільки апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині стягненої суми 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, відтак оскаржуване рішення в частині вирішення спору по суті, а саме розірвання між сторонами шлюбу, колегія суддів відповідно до ст. 367 ЦПК України не перевіряє.
Перевіряючи рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині колегія суддів враховує таке.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.п.1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно із п. 8 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з того, що 13 травня 2024 року між ОСОБА_2 та адвокатом Герасимчуком О.О. укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язаний оплатити адвокату гонорар (винагороду) за надану правову допомогу. Згідно із п.3.1 даного Договору, клієнт сплачує адвокату за надання правової допомоги гонорар в розмірі 5000 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.
Суд врахував, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За наведених обставин та з урахуванням того, що з боку відповідачки ОСОБА_1 не надходило жодних заяв і клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд вважав за необхідне стягнути з останньої на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у даній справі у розмірі 5000 грн.
Зважаючи на те, що рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено, а сторона відповідача зробила відповідну заяву, вимоги про стягнення судових витрат за надану правову допомогу є підставними. 
Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. 
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 дійшла висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
З матеріалів справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 скерувала на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому заперечувала щодо позовних вимог про розірвання їхнього з позивачем ОСОБА_2 шлюбу та вважала за можливе примирення, подальше спільне життя та збереження даного шлюбу. 
В судове засідання, яке було призначене на 14 березня 2025 року відповідачка не прибула, клопотань про відкладення або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судова повістка відповідачці надсилалась рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця її проживанн, така була вручена особисто відповідачці. Під час розгляду справи в суді відповідачка ОСОБА_1 заперечувала щодо задоволення позову та в поданому відзиві на позовну заяву просила суд розгляд справи здійснювати без її участі.
Однак, беручи до уваги те, що з боку відповідачки ОСОБА_1 не надходило жодних заяв і клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 в користь позивача ОСОБА_2 понесених ним витрати на професійну правничу допомогу у даній справі у розмірі 5000 грн., оскільки без відповідного клопотання суд першої інстанції не міг на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. 
З врахуванням наведеного, підстави для зміни оскаржуваного рішення та зменшення розміру судових витрат на правову допомогу, колегія суддів не вбачає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 14 березня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 серпня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк