ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6597/25 Справа № 212/11446/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       04 серпня 2025 року                                                                м. Кривий Ріг        

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Остапенко В.О.
суддів – Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»
відповідач ОСОБА_1 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року, яке ухвалено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 13 січня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії.
В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що АТ “Криворізька теплоцентраль” за специфікою своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, яке відповідно до положень Житлового кодексу УРСР, Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, “Про теплопостачання”, Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21 серпня 2019 року зобов`язане здійснювати оплату за отриману послугу з централізованого опалення, відповідно до встановлених тарифів. 
Позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідача: АДРЕСА_1 . 
Позивачем належним чином виконано свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення за вищевказаною адресою, відповідач внаслідок неналежного виконання зобов`язання щодо здійснення оплати за спожиту послугу має заборгованість за період 01 грудня 2018 року по 31 серпня 2024 року у розмірі 21155,85 грн., плата за абонентське обслуговування – 222,28 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати заборгованості, просить стягнути з останньої суму інфляційних витрат у розмірі 2655,18 грн., 3% річних у розмірі 904,79 грн., пеню у розмірі 406,45грн. та витрати зі сплати судового збору.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2025 у задовенні позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ «Криворізька теплоцентраль», в інтересах якого діє Ющенко В.В., вважає рішення суду необгрнутованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, помилково вважав, що у зв`язку з тим, що відповідачка зареєстрована за іншою адресою, то остання не користується послугами Товариства та в неї відсутній обов`язок здійснювати оплату вартості теплової енергії, оскільки ці послуги фактично отримані не були.
Зазначає, що відповідачка ОСОБА_1 з 10 листопада 2005 року є власником квартири на підставі договору купівлі-продажу, на підтвердження чого до суду апеляційної інстанції надає відповідні докази, однак, у період з 01 грудня 2018 року по 31 серпня 2024 року не сплачувала за теплопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Крім того, вважає, що судом першої інстанції необгрунтовано визнано довідку з інформаційно-довідкової служби ТОВ «Нова-Ком» щодо складу сім`ї, яка долучена до позову, неналежним та недопустимим доказом.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст.7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 1 ст. 369 ЦПК України, у редакції чинній на час подання апеляційної скарги).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» і згідно наданого позивачем особового рахунку № НОМЕР_1 , власником вказаної квартири зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.21).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 обліковується заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з грудня 2018 року по серпень 2024 року у розмірі 21155,85 грн., плата за абонентське обслуговування за період з листопада 2021 року по серпень 2024 року становить 222,28 грн. (а.с.19).
За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 у період з 30 червня 2021 року по теперішній час (а.с. 26).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль», суд першої інстанції виходив з того, що єдиний документ, який наданий представником позивача в обґрунтування заявленої вимоги про стягнення боргу з відповідача має назву «Довідка», згідно якої ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 . При цьому, вказаний документ не містить жодної інформації щодо підстав та дати виникнення права власності на квартиру, в тому числі в спірний період виникнення заборгованості з грудня 2018 року по серпень 2024 року, а отже не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження заявлених вимог саме до відповідача.
Вважав, що оскільки відповідач зареєстрований за іншої адресою, доказів щодо обов`язку відповідача, як споживача або власника, нести відповідальність зі сплати заборгованості за постачання теплової енергії за адресою:  АДРЕСА_1  за період з грудня 2018 року по серпень 2024 року суду не надано, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами правовимоги до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення за вказаною адресою, а отже позов задоволенню не підлягає.
Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.
Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.
01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.
Відповідно до пункту 2 частини першоїстатті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.
Індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першоїЗакону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII).
Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом,оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 9 Закону Закон України «Прожитлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12 жовтня 2011 року «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» до ДП «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому (Покровському), Інгулецькому та Саксаганському районах міста. Таким чином, з 01 жовтня 2013 року виконавцем послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку АДРЕСА_4 є Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль».
АТ «Криворізька теплоцентраль» є теплопостачальною організацією у розумінні ст.1 Закону України «Про теплопостачання» як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає теплову енергію населенню м.Кривого Рогу.
Постачання теплової енергії є комунальною послугою (ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктом 1 ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» закріплюється обов`язок надання комунальної послуги виконавцем.
Згідно із ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», надання комунальних послуг здійснюються безперервно, зокрема, крім часу перерв на міжопалювальний період для мереж (систем) опалення (теплопостачання) виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами.
Окрім того, теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі (ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання»). Тобто надання послуги з постачання теплової енергії є обов`язком позивача як виконавця відповідної комунальної послуги.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених КМУ або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.
Згідно з ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено можливість укладання 3-х різних моделей договорів про надання комунальних послуг, яка самостійно обирається співвласниками багатоквартирного будинку, виключно, на підставі рішення прийнятого відповідно до закону.
Якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги (відповідно до ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).
Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії затверджено постановою КМУ «Про затвердження правил надання послуги з постачання теплової енергії та типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови КМУ від 08 вересня 2021 року № 1022) (далі Правила № 830).
Положення ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та не можливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору про надання послуги з постачання теплової енергії. За таких обставин, прийняття оферти виконавця послуг з постачання теплової енергії може бути у вигляді мовчання.
АТ «Криворізька теплоцентраль», як виконавцем послуги з постачання теплової енергії, 01 жовтня 2021 року на своєму офіційному сайті: https://tec.dp.ua було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та ОСОБА_1 не укладався, але житлово-комунальні послуги надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. 
Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою, що узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, постановами Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21, від 20 листопада 2024 року у справі № 463/6799/18.
Відповідно до пункту 5 Типового договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається із матеріалів справи, факт поставки теплової енергії до житлового будинку АДРЕСА_4 у період з 2018 по 2024 роки підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія на житловий будинок (а.с. 14-18).
На підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості саме до ОСОБА_1 , представником позивача надано довідку про склад сім`ї, яку судом першої інстанції визнано неналежним доказом, з чим колегія суддів не може погодитись, оскільки вказана довідка містить достатню інформацію про власника квартири за якою нараховується заборгованість та на чиє ім`я оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 .
Крім того, до апеляційної скарги представником позивача долучено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої власником квартири за адресою АДРЕСА_1 з 04 листопада 2005 року на підставі договору купівлі-продажу є ОСОБА_1 (а.с. 47).
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів за комунальні послуги незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено законом.
В ухвалі ВССУ від 20 листопада 2013 року по справі № 6-29503св13 зазначено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (стаття 156 ЖК України).
Колегія суддів наголошує, що помилковими є висновки суду першої інстанції, що факт реєстрації відповідача за іншої адресою та, на думку суду першої інстанції, відсутність належних доказів обов`язку відповідача як власника нести відповідальність по сплаті комунальних послуг за заявленою адресою, оскільки, непроживання відповідачки у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації у цій квартирі не звільняє останню від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг, що також узгоджується з постановою Верховного Суду від 2 квітня 2020 року у справі №757/29813/17ц.
Крім того, з наданого позивачем розрахунку, вбачається, що відповідач здійснювала періодично платежі на оплату заборгованості за послуги централізованого опалення, що, свою чергу, свідчить про обізнаність ОСОБА_1 щодо її обов`язку по їх сплаті.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність позивачем вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за постачання теплової енергії.
У відповідності зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. 
За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу колегія суддів встановивла, що сума заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01 грудня 2018 року до 31 серпня 2024 року розрахована вірно та складає 21 155,85 грн, плата за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року до 31 серпня 2024 року складає 222,28 грн, що підтверджується доказами у матеріалах справи. 
Щодо позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення 3% річних та інфляційний втрат, колегія суддів зазначає наступне.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває і на момент ухвалення рішення суду.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Ця постанова набирала чинності з дня її опублікування 06 березня 2022 року і застосовувалася з 24 лютого 2022 року.
У подальшому, відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово- комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» було викладено у новій редакції, та установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285).
Таким чином, з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року, включно, існувала заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги без обмеження територією ведення бойових дії або тимчасово окупованими територіями, затвердженими наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 № 309.
Отже, колегія суддів вважає, що нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню з відповідача у межах заявлених позовних вимог за період з 01 грудня 2018 року по 23 лютого 2022 року включно та з 30 грудня 2023 року по 31 серпня 2024 включно, згідно з розрахунком позивача, який відповідає вимогам чинного законодавства України.
Враховуючи зазначене, до стягнення з відповідача підлягає 3% річних у розмірі 702,08 грн та інфляційні нарахування в сумі 1 989,71 грн.
При цьому колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830, зі змінами, у разі несвоєчасного здійснення платежів, споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
З 30 грудня 2023 року АТ «Криворізька теплоценталь» вправі здійснювати нараховувати пені на заборгованість, яка за період з 30 грудня 2023 року до 01 травня 2024 року скадає 91,77 грн та підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії в загальному розмірі 24 161,69 грн.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні до суду з позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» сплачено судовий збір в розмірі 3 028,00 грн, тому, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 2886,68 грн.
Відповідно до пропорційно задоволених позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль», за подачу апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 330,00 грн (2 886,68 х 150%).
У зв`язку з викладеним вище, з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягає стягнення судовий збір у загальному розмірі 7 216,68 грн (2 886,68 + 4330,00).
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль».
Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» - задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року скасувати.
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 грудня 2018 року по 31 серпня 2024 року у розмірі основного боргу у розмірі 21 155,85 грн, плати за абонентське обслуговування у розмірі 222,28 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 989,71 грн, 3% річних у розмірі 702,08 грн, пені у розмірі 91,77 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 7 216,68 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 04 серпня 2025 року.

Головуючий

Судді