ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4814/25 Справа № 201/9053/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В., 
секретар Піменова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ДМНО Зайченко І.А. та Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: Міністерство юстиції України, «Компанія Страдіваріум Лімітед», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно. (суддя першої інстанції Остапенко Н.Г.,),
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом приватного нотаріуса ДМНО Зайченко І.А. та Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: Міністерство юстиції України, «Компанія Страдіваріум Лімітед», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Т. В., запис №4232032 від 31.07.2018 року про скасування запису про право власності, що було зареєстровано за  ОСОБА_3 20.10.2016 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №42468610 від 09 серпня 2018 року про реєстрацію права власності за Компанією Страдіваріум Лімітед та № 27482826 від 14.08.2018 року про право користування (оренди) вказаним вище нерухомим майном, орендодавцем якого є компанія нерезидент України Компанія Страдіваріум Лімітед.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2021 року провадження у справі зупинено у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_3 . до залучення до участі у справі правонаступника.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2021 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_3 – ОСОБА_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ДМНО Зайченко І.А. та Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: Міністерство юстиції України, «Компанія Страдіваріум Лімітед», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 та через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказано, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без врахування обставин справи.
Скарга мотивована тим, що у даній справі не оскаржується право набуття юридичною особою - ТОВ «Інтегро-В» права власності на об`єкт нерухомого майна, право власності нею не було набуто, і державний реєстратор не здійснював реєстрацію права власності за ТОВ «Інтегро-В» і не вчиняв нового запису про реєстрацію права власності. У даному випадку державний реєстратор скасував право власності, що було зареєстровано 20.10.2016 року (номер запису про право власності 16994603) за ОСОБА_3 не маючи на те законних підстав, а саме документів визначених статтею 26 Закону та ще у період дії обтяження нерухомого майна, а саме, арешту накладеного ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2016 року по справі №205/5667/16-ц та зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Іриною Анатоліївною.
ОСОБА_2 просив рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат.
Від Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому воно просило залишити оскаржуване рішення суду без мін.
Від Компанії Страдіваріум Лімітед надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які б свідчили, що Позивач у справі ОСОБА_1 є належним Позивачем у справі, до неї перейшло право власності на спірний об`єкт, та як наслідок її права власності на цей об`єкт є порушеними.
Вказує, що належним доказом про наявність права власності на нежитлову будівлю, гуртожиток літ. А-5, загальною площею (кв.м): 2547.1, який складається з: ґанків літ. а{1}, а{4}, а{7}, а{27}, приямки літ. а{2}, а{3}, а{5}, а{6}, а{10}-а{26}, а{28}-а{30}, вхід у підвал літ. а{8}, рампа літ. а{9}, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є відповідний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а за ОСОБА_3 право власності не було зареєстровано, то не можливо визнати, що відбувся перехід права власності від ОСОБА_3 до його правонаступника ОСОБА_1 
Компанії Страдіваріум Лімітед просила оскаржуване рішення залишити без змін.
Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив. У судовому засіданні представник ОСОБА_1 – адвокат Шевченко Т.М. доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Представник Міністерства юстиції України – Бобровська К.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити рішення суду без змін.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2014 року по справі № 904/254/14 за позовом ТОВ «Енергокредо» до ТОВ «Укренергочормет» про визнання права власності на будівлю гуртожитку визнано за ТОВ «Енергокредо», код ЄДРПОУ 36296492, право власності на будівлю гуртожитку літ.А-5, загальною площею 2 547,1 кв.м., ґанки літ. а1, а4,а7,а27, приямки літ. а2, а3, а5, а6, а10-а26, а28-а30, вхід у підвал літ. а8, рампа літ. а9, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно (т. 1 а.с.174) 23.04.2014 року на підставі вказаного рішення суду зареєстровано право власності на нежитлову будівлю – гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Енергокредо».
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно (т. 1 а.с.11-14) встановлено, що
- 20.10.2016 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі передавального акту від 19.10.2016 року, підписи на якому засвідчені 20.10.2016 року ПН ДМНО Бунякіною О.В. за реєстровими №№2227, 2228, видавник ТОВ «Енергокредо», ОСОБА_3 ; виписки з протоколу загальних зборів ТОВ «Енергокредо»; протоколу засідання лічильної комісії, серія та номер: 18/10-16/2, виданого 18.10.2016 року ТОВ «Енергокредо»,
- 14.12.2016 року Приватним нотаріусом Зайченко І.А. проведено державну реєстрацію обтяження гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , - арешту на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2016 року по справі 205/5667/16-ц.
22.11.2016 року ТОВ «Енергокредо» змінило назву на ТОВ «Інтегро-В» (т. 1 а.с.184-185).
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2018 року по справі № 757/22314/17-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 11.07.2018 року та постановою Верховного Суду від 08.05.2019 року, залишено без задоволення позов ОСОБА_4 до ТОВ «Інтерго-В», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання недійсним рішення загальних зборів, яким було ухвалено про вихід ОСОБА_3 з ТОВ «Енергокредо» та здійснення з ним розрахунку шляхом передачі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі у приватну власність.
Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Т. В., запис №4232032 від 31.07.2018 року про скасування запису про право власності, що було зареєстровано за  ОСОБА_3 20.10.2016 року.
На виконання ухвали суду про витребування доказів від 04.12.2019 року виконавчий комітет Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області повідомив, що державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. 17.01.2020 року звільнено з посади, документи реєстраційної справи № 4232032 від 31.07.2018 року, які зберігаються в електронній формі, доступні тільки державному реєстратору за особистим електронним ключем, тому надати їх неможливо.
На виконання ухвали суду від 10.03.2020 року відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надав суду засвідчені електронні копії оригіналів документів, які виготовлені шляхом сканування документів, які додавалися до заяви № 29423418 від 31.07.2018 року, на підставі яких було прийнято рішення державного реєстратора про скасування на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер – 42320332 від 31.07.2018 року. З наданих документів вбачається, що рішення державного реєстратора №4232032 від 31.07.2018 року про скасування запису про право власності, що було зареєстровано за  ОСОБА_3 20.10.2016 року, було прийнято на підставі висновку за результатами експертного економічного дослідження № 138/18 від 30.05.2018 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2014 року по справі № 904/254/14 (т. 1 а.с.145-163).
09.08.2018 року державним реєстратором – Приватним нотаріусом Зайченко І.А. на підставі акту приймання-передачі об`єктів нерухомого майна від 07.08.2018 року, видавник: представник Компанії Страдіваріум Лімітед та директор ТОВ «Інтегро-В»; протокол, серія та номер: 07/08-18 від 07.08.2018 року, видавник: ТОВ «Інтегро-В», протокол посвідчений 07.08.2018 року ПН ДМНО Кучер Я.В., прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , за Компанією Страдіваріум Лімітед.
ОСОБА_3  звертався до Мінітерства юстиції України зі скаргою на дії державного реєстратора, але в задоволенні скарги йому було відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов було пред`явлено до неналежного відповідача.
Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ вказує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).
У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти росії»).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).
Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6 ЦК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Стаття 51 ЦПК України передбачає, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.
У постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 905/2122/18 зроблено правовий висновок, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору.
Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову- обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
З матеріалів справи вбачається, що оспорюване рішення державного реєстратора щодо скасування запису про право власності ОСОБА_3 було ухвалено з метою поновлення права власності на нерухоме майно ТОВ «Енергокредо», у подальшому іменованому ТОВ «Інтерго-В», тобто на його користь, а за спірним рішенням Приватного нотаріуса Зайченко І.А. як державного реєстратора було зареєстровано право власності Компанії Страдіваріум Лімітед на гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 ,
Згідно Інформаціїз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.11.2022 року, право власності за СТРАДІВАРІУМ ЛІМІТЕД КОМПАНІЯ було зарестровано09.08.2018 року на підставі АКТ приймання-передачі об`єктів нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 07.08.2018, видавник: представник Компанії Страдіваріум Лімітед та директор ТОВ "ІНТЕГРО-В"; Протокол, серія та номер: 07/08-18, виданий 07.08.2018, видавник: ТОВ "ІНТЕГРО-В", протокол посвідчений 07.08.2018 року ПН ДМНО Кучер Я.В., а отже колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку щодо визначення невірного коло відповідачів, оскільки у даному випадку саме директор ТОВ «ІНТЕГРО-В», передало у власність Компанії Страдіваріум Лімітед спірну нежитлову будівлі, а отже саме до останніх потрібно було залучати до участі у справі якості відповідачів.
Що стосується доводів скарги про оскарження дій державного реєстратора і щодо його незаконності, то апеляційний суд вважає, що матеріалами справи встановлено, що комісія щодо розгляду скарги на дії реєстратора встановила, що на момент розгляду скарги, був наявний судовий спір щодо нерухомого майна відповідно до справи № 757/22314/17-ц, а отже розгляд даної скарги не належав до компетенції Міністерства юстиції України.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Доводи апеляційної скарги  не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін
Керуючись статтями, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                                О.В. Халаджи
                                                                               
                                                                               О.В. Агєєв                                                                                
Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 9 липня 2025 року.

Головуючий суддя                                                                О.В. Халаджи