ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 липня 2025 року 	м.Суми	

Справа №587/666/24 
Номер провадження 22-ц/816/1033/25
22-ц/816/1041/25
Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Мазнєвої Світлани Григорівни на рішення Сумського районного суду Сумської області від 05 грудня 2024 року та на додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 грудня 2024 року в складі судді Черних О.М., ухвалених в м. Суми,

                                                               в с т а н о в и в:

06 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку борг за договором позики в розмірі 20698,17 доларів США, з яких сума позики – 13605,94 доларів США, нараховані 21% відсоток за користування позикою – 7092,23 доларів США за період 15 листопада 2021 року по 08 травня 2024 року включно.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 липня 2021 року зі ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 16620,11 доларів США зі строком повернення до 09 липня 2023 року та сплатою 21 % річних. Крім того, 10 липня 2021 року зі ОСОБА_3 укладений договір поруки, яким відповідачка зобов`язалась у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання ОСОБА_2 зобов`язання за довго ром позики. Станом на 20 лютого 2024 року ОСОБА_2 позику не повернув, борг по позиці склав 13605,94 доларів США та 7092,23 доларів США по процентам.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 05 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12 грудня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Мазнєвої С.Г. про компенсацію судового збору та витрат на правничу допомогу відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Мазнєва С.Г. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи скарги зводяться до того, що між сторонами укладено договір позики, оригінал розписки знаходиться у позивача, тобто є доведеним факт укладення правочину, забезпеченого порукою. Крім того, на виконання договору та повернення боргу відповідачем частково повертались кошти.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Мазнєва С.Г. просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про компенсацію позивачу за рахунок відповідачів судових витрат, 15000 грн витрат за надану правову допомогу в суді першої інстанції та 5000 грн за надану правову допомогу в апеляційному суді. При цьому посилається на порушення представником відповідачів та судом норм процесуального права при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення, а саме: порушено 5-денний строк на подання заяви, копію заяви позивач не отримував, заяву подано не через Електронний суд. Крім того, суд безпідставно відмовив у компенсації відповідних витрат позивачу, відповідачами не було надано жодних заперечень щодо компенсації витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.
У відзивах на апеляційні скарги представник ОСОБА_2 і ОСОБА_3 – адвокат Краснянський В.М. просить скарги на рішення та на додаткове рішення залишити без задоволення, а судові рішення без змін. Зазначає, що відповідачка дійсно працювала касиром у поштовому відділенні позивача і нею було привласнено 453499,40 грн коштів, внаслідок чого її було звільнено з роботи, а позивач задля уникнення кримінального переслідування запропонував відповідачці та її чоловіку написати розписку та укласти договір поруки на суму заподіяних збитків, що і було зроблено. Натомість, позивач звернувся до поліції і вироком суду з відповідачки на користь позивача стягнуто 262755,40 грн заподіяних збитків. Водночас, під час розгляду кримінальної справи відповідачами було сплачено позивачу 190744 грн. Відтак справжня правова природа складеної розписки полягала у поверненні заподіяної шкоди, тобто у борг позивач коштів не передавав, тобто договір не може вважатися укладеним. Стосовно скарги на додаткове судове рішення представник відповідачів вказує, що стягнута сума витрат на правничу допомогу є співмірною ціні позову, складності справи, виконаною адвокатом роботою, а також обставинам захисту адвокатом прав та інтересів обох відповідачів. Адвокатом не було порушено норм процесуального права, оскільки заява про ухвалення додаткового судового рішення подана 11 грудня 2024 року після оголошення повного судового рішення 09 грудня 2024 року, тобто у межах 5-денного строку.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Мазнєвої С.Г., пояснення ОСОБА_3 , її представника та представника ОСОБА_2 – адвоката Краснянського В.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду і додаткове судове рішення скасуванню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вироком Сумського районного суду Сумської області від 24 жовтня 2022 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України та ч. 1 ст. 200 КК України та призначено покарання. Вирішено цивільний позов ОСОБА_1 щодо відшкодування йому за рахунок ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 262755,40 грн (а.с. 43-47).
З вироку суду вбачається, що ОСОБА_3 працювала за укладеним з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 трудовим договором у відділенні «Нової пошти» № 1 ( АДРЕСА_1 ) у касі пункту надання фінансових послуг касиром-операціоністом з повною матеріальною відповідальністю за забезпечення збереження ввірених їй підприємством матеріальних цінностей. 29 червня 2021 року ОСОБА_3 шляхом підробки документів на переказ привласнила грошові кошти належні ТОВ «НоваПей» у сумі 453499,40 грн, свою вину визнала. Під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 частково відшкодувала шкоду ОСОБА_1 в розмірі 158699 грн.
10 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти в сумі 16620,11 доларів США (еквівалентних на момент укладання договору 453499,40 грн) зі строком користування позикою до 09 липня 2023 року та сплатою 21% річних згідно з графіком погашення заборгованості (а.с. 7, 9-10).
10 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким зобов`язалась у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання ОСОБА_2 за зобов`язаннями, передбаченими договором позики виключно по поверненню грошових коштів в сумі 16620,11 доларів США, еквівалентних 453499,40 грн зі строком повернення до 09 липня 2023 року та сплатою 21% річних згідно з графіком погашення, а також сплати неустойки в розмірах та випадках, визначених договором позики (а.с. 7, 10-11).
Розпискою від 10 липня 2021 року ОСОБА_2 засвідчив отримання від ОСОБА_1 16620,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 453499,40 грн, зі сплатою 21% річних та зобов`язанням повернути кошти і сплатити проценти до 09 липня 2023 року наступним чином: до 05 серпня 2021 року повернути суму боргу у доларах США, яка буде складати еквівалент у гривнях – 123499,40 грн та сплатити проценти за користування цієї частини позики; щомісячно до 05 числа кожного місяця і до 09 липня 2023 року – суму коштів у доларах США еквівалентних у гривнях станом на день фактичної оплати – 18695,66 грн, а також проценти за користування цією частиною позики (зворот а.с. 13 - а.с. 14).
Відповідно до довідки № 25-08/2021-4 від 25 серпня 2021 року заборгованість перед ТОВ «НоваПей» по відшкодуванню нестачі згідно Акту інвентаризації від 29 червня 2021 року в сумі 453499,40 грн станом на 17 серпня 2021 року відсутня. Збитки ФОП ОСОБА_1 компенсовано в повному обсязі (а.с. 59).
20 лютого 2024 року ОСОБА_1 направлені ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вимоги про стягнення 25771,16 доларів США заборгованості по договору позики, яка складається з 16620,11 доларів США позики та 9151,05 доларів США процентів за користування позикою за період з 10 липня 2021 року по 20 лютого 2024 року (а.с. 5, 6).
Постановою старшого державного виконавця Єременко В.Б. від 09 лютого 2023 року відкрито виконавче провадження № 70908397 про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 262755,40 грн (а.с. 57).
Всього у рахунок повернення боргу по договору позики від 10 липня 2021 року ОСОБА_1 перераховано 78700 грн (а.с. 80-81).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що позивачем суду не надано жодного доказу про фактичне передання відповідачу ОСОБА_2 коштів в сумі 453499,40 грн, а відтак договір позики та розписка не підтверджують отримання позичальником спірної суми, тому в контексті ст. 1046 ЦК України фактично договір позики не може вважатися укладеним.
Ухвалюючи додаткове судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому понесені відповідачами витрати за надану адвокатом правничу допомогу підлягають компенсації у повному обсязі. Натомість суд відмовив у компенсації судового збору та витрат за надану правничу допомогу позивачу.
Проте, з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного погодитись не може, виходячи з наступного.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені  родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Отже, за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває тільки права.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.
Відповідно до ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що договір позики від 10 липня 201 року укладено у письмовій формі, оригінал складеної відповідачем 10 липня 2021 року розписки про отримання позики знаходиться у позивача, договір поруки укладено між позивачем та відповідачами також у письмовій формі. Всі ці правочини сторони підписали власноручними підписами, недійсними не визнавались.
Крім того, у рахунок погашення боргу за договором позики позивачу частково повернуто борг на суму 78700 грн (а.с. 80-81). Ця обставина є вирішальною у спірних правовідносинах, оскільки свідчить про визнання позичальником обов`язку повернути борг саме за договором позики від 10 липня 2021 року. Зокрема, в призначенні платежу у відповідних платіжних документах зазначено про погашення заборгованості по договору позики № б/н від 10 липня 2021 року, а не у зв`язку з відшкодуванням майнової шкоди у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд звертає увагу, що реалізація сторонами правовідносин позики має відбуватись у спосіб, передбачений цивільним законодавством. При дотриманні цієї умови у випадку порушення боргового зобов`язання сторона гарантовано відновить порушені права в суді. Інакше, суд не зможе захистити порушене право.
Стороною відповідачів заявлений до стягнення борг не спростовано, контррозрахунку заборгованості та його складових не надано.
Відтак, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, тобто з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню борг за договором позики в розмірі 20698,17 доларів США (еквівалентних 792423,23 грн за курсом НБУ станом на 20 лютого 2024 року, тобто на дату заявлення вимоги про повернення боргу), який складається з 13605,94 доларів США боргу по позиці та 7092,23 доларів США боргу по процентам за користування позикою за період з 15 листопада 2021 року по 08 травня 2024 року.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Оскільки додаткове рішення є невід`ємною частиною основного рішення, яке за наслідками апеляційного перегляду скасовується, тому додаткове судове рішення також підлягає скасуванню, а понесені сторонами судові витрати підлягають новому розподілу.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Отже, оскільки позов задовольняється у повному обсязі, тому за рахунок відповідачів у дольовому порядку підлягає компенсації сплачений позивачем судовий збір за подання позову, за подання апеляційної скарги, а також понесені в суді першої інстанції витрати за надану адвокатом правничу допомогу. Доказів понесених витрат за надану правничу допомогу в апеляційному суді позивачем не надано.
Матеріалами справи підтверджується, що правничу допомогу ОСОБА_1 в суді першої інстанції надавала адвокат Мазнєва С.Г. на підставі ордеру (зворот а.с. 127), договору про надання правничої допомоги від 16 лютого 2024 року (а.с. 129). Обсяг наданих послуг підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт від 05 грудня 2024 року на суму 15000 грн (а.с. 130), а сплата їх вартості – платіжною інструкцією (а.с. 128).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
З огляду на те, що адвокатом Мазнєвою С.Г. в суді першої інстанції дійсно надавалась правнича допомога ОСОБА_1 , позов задоволено, а обсяг наданої адвокатом допомоги є доведеним, тому колегія суддів вважає, що заявлена стороною позивача сума витрат у розмірі 15000 грн є співмірною з ціною позову (792423,23 грн), складністю вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт.
Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду судового рішення позов задовольняється у повному обсязі, тому за рахунок відповідачів позивачу слід компенсувати 7924,23 грн судового збору за подання позову та 11886,34 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

                                                         п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Мазнєвої Світлани Григорівни задовольнити.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 05 грудня 2024 року та додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 грудня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в солідарному порядку борг за договором позики № б/н від 10 липня 2021 року в розмірі 20698 доларів США 17 центів, еквівалентних 792423 грн 23 коп., який складається з 13605 доларів США 94 центів боргу по сумі позики та 7092 доларів США 23 центів боргу по процентам за користування позикою за період 15 листопада 2021 року по 08 травня 2024 року.
Стягнути зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у дольовому порядку на користь ОСОБА_1 по 3962 грн 11 коп. судового збору за подання позову, та по 7500 грн витрат за надану правничу допомогу в суді першої інстанції.
Стягнути зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у дольовому порядку на користь ОСОБА_1 по 5943 грн 17 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов