Справа № 463/8875/24                                         Головуючий у 1 інстанції: Едер П. Т. 
Провадження № 22-ц/811/1223/25                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                19 серпня 2025 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В.,
з участю: представника позивача –  ОСОБА_1 ,
                       відповідача ОСОБА_2 , її представника – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:
У вересні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, уточненим заявою від 11.03.2025 року, в якому просив: визнати частку ОСОБА_2 50% статутного капіталу приватного підприємства (далі – ПП) «Центр Безпеки Флоріан» об`єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя, та стягнути із ОСОБА_2 на його ( ОСОБА_4 ) користь 5587425 грн., як грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частки ОСОБА_2 до статутного капіталу ПП «Центр Безпеки Флоріан», в порядку поділу майна подружжя.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час подружнього життя ними за спільні кошти було створено та зареєстровано за відповідачкою, як засновником та єдиним бенефіціарним власником (з правом 100% частки корпоративних прав), ПП «Центр Безпеки Флоріан» та внесено кошти із спільного бюджету сім`ї в сумі 50000 грн. у статутний фонд даного підприємства. Відповідачка володіє 50% корпоративних прав даного підприємства з розміром частки засновника 25000 грн., що еквівалентно 50% частки статутного капіталу підприємства, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і Статуту приватного підприємства в новій редакції від 2014 року.
Позивач зазначав, що оскільки статутний капітал ПП «Центр Безпеки Флоріан» сформовано за рахунок спільних коштів подружжя, тому частка в статутному капіталі цього підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності, у зв`язку з чим він має право на компенсацію половини вартості даної частки підприємства. 
28.03.2025 року позивач в особі свого представника – адвоката Ортинської Н.В. подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі: заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та іншим органам чи особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії у відповідності до Закону України №1952-ІУ від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, групи нежитлових приміщень: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна (2330067446101), загальною площею 398,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого на праві власності за ПП «Центр Безпеки Флоріан», та накласти арешт на частку ОСОБА_2 в розмірі 50%, що еквівалентно 25000 грн. у статутному капіталі ПП «Центр Безпеки Флоріан» та заборонити будь-яким особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження та/або розпорядження часткою у статутному капіталі.
Заява обґрунтована тим, що після відкриття провадження в справі ОСОБА_2 відчужила 3 об`єкти нерухомого майна, шляхом укладення договорів купівлі-продажу від 11.12.2024 року, 17.12.2024 року та 05.02.2025 року, що можна відстежити з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1734902646101; приміщення гаражу за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 63329246101; квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 63232846101, на пов`язану особу – ОСОБА_5 , що свідчить про фраудаторність вказаних правочинів з метою уникнення (реалізації), чи можливості стягнення на майно в майбутньому у випадку задоволення даного позову. 
Зазначав, що станом на момент подання вказаної заяви відповідачка одноосібно володіє лише одним об`єктом нерухомості, а саме: приміщенням в будівлі складу – гаражу літ. «О-1», загальною площею 90,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якого становить 2007100 грн. і є меншою від ціни позову.
За позицією позивача, з огляду на відчуження відповідачкою трьох об`єктів нерухомого майна, у нього немає сумніву в тому, що відповідачка відчужить і частку корпоративних прав, на яку може бути звернене стягнення у випадку задоволення позову, а також ПП «Флоріан», де відповідачка є директором та бенефіціарним власником, може вільно розпорядитись нерухомим майном і тим самим знизить вартість частки корпоративних прав, що їй належить.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. 
Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_4 , просив її скасувати з підстав порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.
Зазначає, що всупереч вимогам процесуального закону, висновки суду першої інстанції щодо відмови в забезпеченні позову у спосіб, який він просив у своїй заяві, є необґрунтованими.
Позивач вважає, що він довів належними доказами, що у відповідачки не залишилось достатньо особистого майна для виконання рішення суду у випадку задоволення його позову.
Також вказує на те, що в заяві про забезпечення позову було зазначено та долучено підтвердження вартості частки корпоративних прав, що належить ОСОБА_2 та вартість нерухомого майна підприємства, яка входить у вартість даної частки та на яку позивач просить накласти обтяження.
Додає, що суд не взяв до уваги релевантну судову практику, на яку позивач посилався в заяві про забезпечення позову, а також не взяв до уваги те, що нерухоме майно підприємства входить у вартість частки.
Вважає, що види забезпечення позову, про які він просить, жодним чином не обмежать підприємство у використанні належних йому приміщень і не вплине на господарську діяльність підприємства.
02.05.2025 року відповідач ОСОБА_2 , в особі свого представника – адвоката Лемик Р.Я., подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.
Зокрема, у відзиві відповідач зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами вартість майна підприємства, щодо якого позивач просить вжити заходи забезпечення позову, окрім того, 15.10.2024 року позивач вже звертався до суду з аналогічною заявою про забезпечення позову в даній справі і йому було відмовлено в задоволенні такої заяви ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2024 року.
Наголошує, що з того часу відповідачка не вчинила жодних дій по відчуженню майна, щодо якого позивач просить вжити заходи забезпечення, а це підтверджує її добросовісність та спростовує безпідставні побоювання позивача.
Відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції про неспівмірність заходів забезпечення, про вжиття яких просить позивач, із заявленими ним позовними вимогами, оскільки власником нежитлових приміщень, загальною площею 398,5 кв.м., по АДРЕСА_1 є ПП «Центр Безпеки Флоріан», який не є учасником справи, і вказане нерухоме майно не є предметом даного спору.
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Таким чином, забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, – навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17).
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Окрім того, необхідно зазначити, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.
Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦК України).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/іншим особам здійснювати певні дії.
Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 року у справі №910/12404/21).
Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є поділ майна подружжя, шляхом стягнення з відповідачки ОСОБА_2 грошової компенсації вартості належної їй 1/2 частки до статутного капіталу ПП «Центр Безпеки «Флоріан».
Власником нерухомого майна, щодо якого позивач просить вжити заходи забезпечення, є ПП «Центр Безпеки «Флоріан», тобто юридична особа, яка не є учасником даної справи. 
Вказане підприємство має двох засновників ( ОСОБА_2 і ОСОБА_6 ), кожен з яких має 50% частки статутного капіталу та, відповідно, 50% права голосу, тому доводи позивача про те, що ПП «Центр Безпеки «Флоріан» може вільно розпорядитись нерухомим майном, належним підприємству, з метою зниження вартості частки корпоративних прав, що належить ОСОБА_2 , є безпідставними.
Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що вжиття заходів забезпечення щодо майна, яке не є предметом даного спору і яке належить ПП «Центр Безпеки «Флоріан», є неспівмірним із заявленими позивачем позовними вимогами.
В іншій частині, яка стосується вжиття заходів забезпечення щодо належної відповідачці частки в статутному капіталі підприємства, то такі вимоги позивача є також безпідставними, оскільки заява про забезпечення позову не містить обґрунтованого припущення, що відповідач має намір розпорядитись належною їй часткою в статутному капіталі підприємства на користь інших осіб.
Посилання позивача на ту обставину, що після відкриття провадження в справі ОСОБА_2 відчужила три об`єкти належного їй на праві власності нерухомого майна, шляхом укладення договорів купівлі-продажу від 11.12.2024 року, 17.12.2024 року та 05.02.2025 року, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи позивача були враховані при вирішенні його заяви від 25.02.2025 року про забезпечення позову в даній справі, шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме: приміщення, в будівлі складу – гаражу літ. «О-1», загальною площею 90,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 .
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного питання, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд
ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення. 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Повний текст постанови складений 25 серпня 2025 року.

Головуючий                                          С.М. Бойко

Судді:                                                  С.М. Копняк

                                А.В. Ніткевич