ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 676/7735/24
Провадження № 22-ц/820/1849/25

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №676/458/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року, у складі судді Шевцової Л.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У листопаді 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»  звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача  ОСОБА_1 заборгованість за договором №337/980/020864009/17 від  16.02.2017 року  в сумі  55347,31 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту- 32073,94 грн; заборгованості за процентами – 23273,37 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16 лютого 2017 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 337/980/020864009/17. Відповідно до Заяви-анкети визначено умови обслуговування кредитної лінії, зокрема, нарахування процентів за користування кредитом. 
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач кредитні кошти отримав та частково здійснював погашення кредитної заборгованості. 
24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» було укладено договір факторингу № 24/03/23. Відповідно до умов даного договору позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між банком та боржниками, в тому числі за заявою-анкетою про надання банківських послуг від 16.07.2017, укладеною між АТ «ОПТ Банк» та ОСОБА_1 , заборгованість якого складає 55347,31грн, а саме: заборгованість по тілу кредиту – 32073,94 грн; заборгованість по процентах – 23273,37грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного судуХмельницької області від 03 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
   Суд виходив з того, що після спливу в лютому 2020 року строку дії картки АТ «ОТП Банк» не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами. Крім того, позивачем не надано, а судом не встановлено, яку суму заборгованості передано фактору за договором факторингу про стягнення коштів з ОСОБА_1 . Оскільки з лютого 2020 року строк дії картки та строк кредитування закінчилися, тому вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ТОВ «Брайт Інвестмент», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором від 16.02.2017 року. Проте, судом не враховано, що позивачем        надано всі належні і допустимі докази на підтвердження суми заборгованості, яку передано фактору за договором факторингу про стягнення коштів з ОСОБА_1 . Відповідачем не спростовано розмір заборгованості, визначений позивачем, а також не надано свій розрахунок заборгованості. З огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, пункти 12,19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження позовної давності на час дії карантину та воєнного стану, трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості не пропущено.

Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 14 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду усправах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 369 ЦПК України за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції витребував у позивача оригінали письмових доказів, копії яких відповідач ставив під сумнів на предмет відповідності оригіналу, а позивач не виконав вимоги ухвали суду та не оскаржив її, а тому позивач не довів допустимими доказами позовні вимоги. Звертає увагу, що строк дії виданої ОСОБА_1 кредитної картки встановлено по 02/20, тому кінцевий строк повного повернення кредитних коштів закінчився 29 лютого 2020 року. З 01 березня 2020 року, після спливу строку кредитування, АТ «ОПТ Банк» не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Мотивувальна частина
 
Встановлені фактичні обставини справи
Встановлено, що  16 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №337/980/020864009/17 та просив надати кредитні кошти на умовах, визначених даною заявою-анкетою. 
За вказаною анкетою-заявою визначено умови обслуговування кредитної лінії, зокрема, за користування кредитом, АТ «ОТП Банк» нараховує проценти, які розраховуються на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить 3,3 % річних, розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних.
Заява анкета містить анкетні дані відповідача ОСОБА_1 , серію та номер паспорта, РНОКПП, номер телефону, електронну пошту, номер рахунку. 
Своїм підписом відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що заява-анкета є невід`ємною частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та Правил користування карткою, Тарифів Банку / Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті Банку. Шляхом підписання заяви-анкети клієнт підтверджує, що він з Договором, Правилами, Тарифами Банку Тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, що розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений і згодний, а також отримав свій примірник заяви-анкети, інформаційний листок про Умови кредитування по програмі «Кредитна лінія до дебетної платіжної картки» (у разі оформлення кредиту) та іншу документацію, на розсуд Банку, яка необхідна для користування банківськими послугами.
Відповідно до розписки ОСОБА_2 підтвердив, що ним отримано картку на його ім`я за номером НОМЕР_1 , терміном дії 02/20.
Згідно із розрахунком заборгованості за договором №337/980/020864009/17 від 16.02.2017 ОСОБА_1 , станом на 24.03.2023, має заборгованість у розмірі 55347,31 грн.
Відповідно до звіту-рахунку за період з 16.02.2017 по 24.03.2023 слідує, що ОСОБА_1 з 16.02.2017 користувався кредитними коштами, здійснював розрахунок з картки, поповнював її, знімав готівкові кошти. 
24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу №24/03/23, відповідно до умов якого позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між банком та боржниками в розмірі портфеля заборгованості, зазначених у реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 24/03/23 від 24.03.2023 за кредитним договором № 337/980/020864009/17 від 16.02.2017 у боржника ОСОБА_1 , наявна загальна заборгованість на суму 55347,31 грн, а саме: заборгованість по тілу кредиту – 32073,94 грн та заборгованість по процентах – 23273,37 грн. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про те, що в лютому 2020 року термін кредитної картки № НОМЕР_2 закінчився, тому нарахування заборгованості, в тому числі і зі сплати процентів за користування кредитом, яка здійснена банком поза межами строку кредитування є неправомірною. При цьому суд відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності переходу прав вимоги до відповідача за наданим позивачем договором факторингу. 
Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфу 1 («Позика»), якщо інше не встановленим цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18).
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами виникли кредитні правовідносини внаслідок підписання сторонами заяви-анкети про надання відповідачу банківських послуг АТ «ОТП Банк» 16 лютого 2017 року.  ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, грошові кошти (суму кредиту) не повернув.
Позивачем на підтвердження розміру заборгованості надано розрахунок заборгованості за договором №337/980/020864009/17 від 16.02.2017, в якому зазначено витрати та надходження на карту відповідача ОСОБА_1 за період із 16.02.2017 по 14.03.2023, та відповідно до якого, станом на 24.03.2023 за весь період використано коштів 469014,86 грн, надходження на карту у розмірі – 488114,60 грн, нараховано плати за обслуговування у розмірі - 4891,32 грн, проценти – 69255,73 грн, заборгованість на кінець періоду та станом на 24.03.2023 становить 55347,31 гривні.
Також, надано звіт-рахунок за період з 16.02.2017 по 24.03.2023 із зазначенням сум операцій по карті відповідача.
Колегія суддів вважає розрахунок заборгованості та звіт – рахунок за період з 16.02.2017 по 24.03.2023 із зазначенням сум операцій по карті відповідача належними доказами наявності заборгованості по кредитному договору, оскільки у них відображено всі здійснені операції по рахунку, зокрема придбання товарів, оплата послуг, списання процентів, внесення коштів, тощо.
Відповідачем доказів на спростування заборгованості по кредиту не надано.
Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, суд виходить з такого.
У заяві-анкеті про надання банківських послуг, підписаній відповідачем, передбачено нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі процентної ставки на дату укладення заяви-анкети становить 3,3 % річних, а впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.
Таким чином, відповідач зобов`язаний виконувати умови кредитних договорів відповідно до їх умов та вимог законодавства.
Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 дійшла висновку, що «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.»
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.
Згідно із розпискою АО «ОТП «Банк» щодо підтвердження отримання картки ОСОБА_1 слідує, що кредитна картка № НОМЕР_1 видана строком дії до лютого 2010 року.
Строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору. Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №569/13606/17-ц.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Письмового договору між банком та ОСОБА_1 про видачу нової платіжної картки матеріали справи не містять.
Позивачем не надано доказів на підтвердження обставини щодо перевипуску кредитної платіжної картки № НОМЕР_2 та продовження строку кредитування, тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що кінцевий строк кредитування становить 29 лютого 2020 року, що відповідає строку дії картки № НОМЕР_2 .
Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів після лютого 2020 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 01.03.2020 року заборгованість по процентах за кредитом у відповідача відсутня.
З урахуванням вищевикладеного, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами по кредиту. 
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту у сумі 32073,94 грн.
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що до позивача не перейшло право вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» 24.03.2023 уклали договір факторингу №24/03/23, відповідно до умов якого позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між банком та боржниками в розмірі Портфеля заборгованості, зазначених у Реєстрі боржників.
Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату відповідно до умов Договору (п.1.2 Договору). За цим Договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредитними Договорами (п.1.3 Договору).
Відповідно до п.6.2.3 договору факторингу право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.
Відповідно до договору факторингу від 24.03.2023 №24/03/23 ТОВ «БРАЙТ Інвестмент» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, зокрема, за заявою-анкетою про надання банківських послуг AT «ОТП Банк» №337/980020864009/17 від 16.02.2017, укладеним між AT «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , що підтверджується договором, витягом з реєстру.
Відповідно до витягу з додатку №1 до Договору факторингу №24/03/23 від 24.03.2023 ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором - заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» на загальну суму 55347,31 грн, в тому числі 32073,94 грн по тілу кредиту та 23273,37 грн - відсотками.
Надана копія договору та витяг з реєстру боржників, які засвідчені належним чином, підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним між ним та ТОВ «ОТП Банк» кредитним договором.
Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» заборгованості за кредитним договором, а договір факторингу відповідачем не оспорювався, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.
Наведені обставини та докази у справі підтверджують, що відбулась заміна кредитодавця, на підставі укладеного договору факторінгу, а тому до ТОВ «Брайт Інвестмент», перейшло право вимоги за договором №337/980/020864009/17 від 16.02.2017 року, укладеним між ТОВ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні позову. Колегія суддів не перевіряє доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції позовної давності, оскільки суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не посилався на сплив позовної давності та сторонами заява про застосування позовної давності не подавалася.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дійшов помилкового висновку, що до позивача не перейшло право вимоги по кредитному договору до відповідача, тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив фактичні обставини у справі, дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 

Судові витрати
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволено частково, що становить 57,95 % від заявлених вимог (32073,94х100:55347,31).
Представником позивача ТОВ «Брайт Інвестмент» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №778 від 06.11.2024, а за подачу апеляційної скарги сплачено 3633,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №653 від 04.07.2025.
Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3860,40 грн (3028+3633,60) х 57,95 %).
Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача звертався до суду із заявою про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8500 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача подав заяву та просив стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 8500,00 грн та долучив документи на підтвердження понесених даних витрат. 
На підтвердження заявлених вимог в матеріалах справи наявні: договір 01/05-23 від 01.05.2023 про надання правничої допомоги адвокатом адвокатським бюро «Юлії Чміль» для ТОВ «Брайт Інвестмент», додаток №1 до даного договору, акт надання правничої допомоги №1501-25 від 15.01.2025 до договору про надання правничої допомоги № 01/05-23 від 01.05.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц.
На підтвердження відповідних витрат на правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Відповідачем в суді першої інстанції клопотання про невідповідність критеріям співмірності витрат на професійну правничу допомогу та зменшення розміру таких витрат не заявлялося.
З матеріалів справи вбачається, що 01 травня 2023 року адвокатське бюро «Юлії Чміль» взяло на себе зобов`язання надавати правову допомогу ТОВ «Брайт Інвестмент». Вартість наданих юридичних послуг Бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, відповідно до тарифів в Додатку № 1 до договору та виставляє клієнту відповідний рахунок (п.3.1.).
В Додатку № 1 до договору від 01 травня 2025 року сторони погодили послуги та їх вартість. 
Згідно із актом про надання правової допомоги № 1501-25 до договору про надання правової допомоги № 01/05-23 від 01.05.2023 бюро надало клієнту юридичні послуги у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 по справі № 676/7735/24, а клієнт прийняв послуги на загальну вартість 8500 грн, які включають в себе: ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів клієнтом, аналіз наданих документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспективи справи (3 год)- 4500 грн та складання позовної заяви до суду – 4000 грн. 
Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи відсутність заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, та виходячи з принципу пропорційності задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає, що з   ОСОБА_1   слід стягнути 4925,75 грн (8500х57,95%) витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» задовольнити частково.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов «Брайт Інвестмент» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП:  НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (49019, м. Дніпро, вулиця Академика Белелюбського, 54, офіс,402, ЄДРПОУ: 43115064) заборгованість по кредитному договору № 337/980/020864009/17 від 16 лютого 2017 року  в розмірі  32073,94 грн. (тридцять дві тисячі сімдесят три гривні 94 копійок). 
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (49019, м. Дніпро, вулиця Академика Белелюбського, 54, офіс,402, ЄДРПОУ: 43115064) судовий збір у розмірі 3860,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4925,75 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 серпня 2025 року.

Судді : Т.В. Спірідонова
Р.С. Гринчук
А.М. Костенко