П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/11125/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Осіпова Ю.В.,
                                – Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року, прийняте у складі суду судді Лісовської Н.В. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просила суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо   не нарахування та не   виплати   йому одноразової грошової допомоги   у разі звільнення військовослужбовця,     призваного на військову службу за призивом у зв`язку з мобілізацією без зарахування до вислуги років часу проходження   служби в УМВС України   в Миколаївській області в період з 04.07.1988 року   по 10.10.1996 року та часу навчання в Миколаївському кораблебудівному   інституті з 01.09.1982 року по 01.03.1988 року.;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу   з урахуванням раніше виплачених сум, з зарахуванням до вислуги років часу проходження служби в УМВС України в Миколаївській області з 04.07.1988 року по 10.10.1996 року та часу навчання в Миколаївському кораблебудівельному інституті з 01.09.1982 року по 01.03.1988 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року  позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано   дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги   при звільненні     відповідно абз. 14 п.2 Наказу № 217 від 22.10.2024р. ІНФОРМАЦІЯ_3 протиправними. Зобов`язано    ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менше як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до п. 2 ст. 15 ЗУ «Про соціальний   і правовий захист   військовослужбовців та членів їх сімей », за час проходження служби   за період з 04 липня 1988 року по 10 жовтня 1996 року, у розмірі 392 відсотки, відповідно до абз. 14 п.2 Наказу № 217 від 22.10.2024р. ІНФОРМАЦІЯ_3 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а в частині задоволення позовних вимог викласти мотивувальну частину у новій редакції.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскільки позивач на час його першого звільнення з органів внутрішніх справ не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки не набув права на пенсію, то відповідно до частини другої Закону України №2011-XI, вже як військовослужбовець, він має право на її отримання під час повторного звільнення із врахуванням вислуги років при попередньому звільненні. Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, пославшись на наказ № 217 від 22.10.2024 року, як на виключну підставу отримання разової грошової допомоги. Крім того, на думку апелянта, час навчання позивача в Миколаївському кораблебудівельному інституті в період з 01.09.1982 по 01.03.1988, за наслідком якого йому присвоєно військове звання лейтенант запасу ВМФ, включається до вислуги років із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.
Представником відповідача надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,   ОСОБА_1 навчався та закінчив Миколаївський кораблебудівельний інститут, та при   закінчені   військової кафедри йому   присвоєно військове звання – лейтенант   запасу ВМФ, що підтверджено дипломом серії НОМЕР_1 про від 01.03.1988 року (а.с25,44); Атестаційний лист про присвоєння військового звання (а.с. 41-42); копією військового квитка (а.с.6-10).
На аркуші 9 трудової книжки серії НОМЕР_2 відображено період навчання в Миколаївському кораблебудівельному інституті в період з 01.09.1982 по 01.03.1988.
Як вбачається з трудової книжки та   Довідки Управління МВС України   в Миколаївській області, ОСОБА_1 проходив службу в органах МВС з 04.07.1988 року по 10.10.1996 року, та звільнений з органів МВС   у запас ЗСУ за п.   «ж»   (за власним бажанням) Наказ № 029 від 10.10.1996 року. (а.с.16-16а; а.с.18).
В матеріалах справи міститься Довідка №5506/14-2024 від 23.08.2024 року де зазначено, що ОСОБА_1 при звільненні не отримував одноразову грошову допомогу (а.с.17)
Відповідно до наказу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 № 18 від 25.02.2022 року лейтенанта ОСОБА_1 призвано   на військову службу по мобілізації та зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаду – офіцера відділення офіцерів запасу і кадрів   (а.с.19).
Наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ЗСУ   від 14.10.2024 року № 424    ОСОБА_1 звільнено у запас за п.п. «б»   п. 2 ч. 4 ст.26 ЗУ «Про   військовий обов`язок і військову службу » (за станом здоров`я – за наявністю інвалідності).
Наказом   Начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 217 від 22.10.2024 року   (пунктом 2)   « майора ОСОБА_1 , звільненого з військової служби за призовом під час мобілізації   відповідно з Наказом   Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ЗСУ   від 14.10.2024 року № 424 у запас за п.п. «б»   п. 2 ч. 4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я – за наявністю інвалідності), вважати таким, що здав посаду та виключений зі списків    ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Вислуга років станом на 22.10.2024 року становить: календарна – 13р. 05 м. 03 д., пільгова - 00р, 00м. 00д., загальна -13р. 05 м. 03д. (абз.   5 п.2 Наказу № 217 від 22.10.2024 р.)
Виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби , але не менше як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі   звільнення з військової служби » № 460 від 17.09.2014 року у розмірі 124 відсотків   (абз. 13 п.2 Наказу № 217 від 22.10.2024р.)
Виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менше як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до п. 2 ст. 15 ЗУ «Про соціальний   і правовий захист   військовослужбовців та членів їх сімей », за час проходження служби   за період з 04 липня 1988 року по 10 жовтня 1996 року , у розмірі 392 відсотки. (абз. 14 п.2 Наказу № 217 від 22.10.2024р.)»
04.11.2024 року позивач звертався з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де   просив здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої п. 2 ст. 15 ЗУ «Про соціальний   і правовий захист   військовослужбовців та членів їх сімей », з зарахуванням до вислуги років часу проходження служби в УМВС України в Миколаївській області з 04.07.1988 року по 10.10.1996 року та часу навчання в Миколаївському кораблебудівельному інституті з 01.09.1982 року по 01.03.1988 року. (а.с.21-22)
18.11.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 надав позивачеві відповідь, де відмовив у задоволенні   його зави   (а.с.23), у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні   з органів УМВС 10.10.1996 року позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги,   відтак при повторному звільненні з військової служби позивач має право на отримання ОГД при звільненні лише за період його   календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби. Крім того, за висновками суду, саме районний ТЦК та СП в разі звільнення з військової служби військовослужбовців в наказі по стройовій частині зазначає про відповідні виплати та розрахує вислугу років, а обласний ТЦК та СП здійснює   лише нарахування та виплату на підставі відповідних наказів районних ТЦК та СП.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно підпункту 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, які звільняються з військової служби за станом здоров`я.
Згідно абзаців 23-24 підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Проаналізувавши вищезазначені положення, колегія суддів дійшла висновку, що вказані норми містять особливі умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям, які проходили військову службу за призовом під час мобілізації, а саме: особливий суб`єкт отримання допомоги - військовослужбовець, який призваний на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією; обмежений період виплати одноразової грошової допомоги - виплата здійснюється за період проходження військової служби за призовом у зв`язку із мобілізацією; при виплаті такої допомоги не враховується період попередньої військової служби у мирний час.
При цьому, вказана правова норма (абзац 24 підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII) має бланкетну норму, яка відсилає до нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України, яким врегульовано умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період
На виконання вказаної вище правової норми, постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 затверджено Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі - Порядок № 460).
Відповідно до п. п. 1, 2 Порядку № 460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно матеріалів справи,  позивач у період з 04.07.1988 року по 10.10.1996 року проходив службу в органах внутрішніх справ. У період з 25.02.2022 року по 14.10.2024 року позивач був призваний та проходив військову службу у Збройних Силах України за призовом під час мобілізації.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для правильного вирішення справи, слід встановити, чи мав позивач право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з МВС в 1996 році.
  Так, стаття 15   Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII в редакції   від 21.05.1993 року, яка була чинна на момент звільненні позивача з   МВС (дата звільнення з органів УМВС -10.10.1996 року) було передбачено, що військовослужбовцям,   крім військовослужбовців строкової служби, при звільненні з військової   служби   виплачується   грошова допомога у     розмірі    5-місячного       грошового       забезпечення. Військовослужбовцям виплачується грошова   допомога   на   лікування, при народженні дитини,   виплачується   також грошова допомога   на дітей   військовослужбовців   строкової   служби, малозабезпеченим сім`ям військовослужбовців   у   порядку   і   розмірах,   передбачених законодавством України.»
Таким чином, станом на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ Закон №2011-XII жодних додаткових умов для отримання одноразової грошової допомоги, зокрема тривалості вислуги років, набуття права на отримання пенсії не вимагав.
Апелянт, в свою чергу, вважає, що набуття права на отримання одноразової грошової допомоги пов`язане саме із набуттям права на пенсію за вислугу років, однак апеляційний суд критично оцінює зазначені доводи апелянта, оскільки вони гуртуються на приписах ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII  у редакції від 06.05.2016 року, яка не підлягає застосуванню у межах спірних правовідносин, чим спростовуються доводи апеляційної скарги у цій частині.
Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції,  при розрахунку такої допомоги не враховується період попередньої служби позивача в органах МВС, оскільки на момент звільнення з органів МВС позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги. Натомість, посилання на відповідну практику Верховного Суду по справі №487/3880/16-а не є релевантними до обставин даної справи.
Що стосується зарахування до вислуги років часу навчання в Миколаївському кораблебудівельному інституті з 01.09.1982 року по 01.03.1988 року, суд першої інстанції вірно виходив з того, що саме районний ТЦК та СП в разі звільнення з військової служби військовослужбовців в наказі по стройовій частині зазначає про відповідні виплати та розрахує вислугу років, а обласний ТЦК та СП здійснює   лише нарахування та виплату на підставі відповідних наказів районних ТЦК та СП.
Таким чином, оскільки позивач в межах даної справи не оскаржує Наказ № 217 ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині невірного обрахування вислуги років (не включення певних періодів) та не призначення за ці періоди   ОГД позовні вимоги у вказаній частині були заявлені до неналежного відповідача , а тому не підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України). Враховуючи викладене, оскільки в апеляційній скарзі оскаржується рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки висновкам суду першої інстанції в іншій частині.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року – залишити без задоволення. 
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     Ю.В. Осіпов

        Суддя:                                                                                     В.О. Скрипченко