УХВАЛА
24 липня 2025 року 
м. Київ
справа № 753/2004/25
провадження № 61-8638ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Горбенко Костянтин Олегович, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення начальника Миронівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кармазина Романа Миколайовича, заінтересована особа ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення начальника Миронівського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області Кармазина Р. М., заінтересована особа ОСОБА_2 . 
Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що начальник Миронівського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області Кармазин Р. М. відмовив у задоволенні її скарги про скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 станом на 15 жовтня 2024 року у виконавчому провадженні                     № НОМЕР_2. 
Вказувала, що зазначене рішення оформлене листом від 10 грудня 2024 року вих. № 61557, в якому зазначено, що під час проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець діяв у межах та у спосіб, визначений виконавчим документом та законодавством України, а тому проведений ним розрахунок не підлягає скасуванню. 
Зазначала, що 21 січня 2022 року Дарницьким районним судом міста Києва видано судовий наказ № 753/25872/21, яким з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 грудня 2021 року та до досягнення старшою дитиною повноліття. 
Зауважувала, що 16 лютого 2024 року Миронівським відділом ДВС відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2. 20 серпня 2024 року державним виконавцем Ульваком О. О. проведено розрахунок заборгованості ОСОБА_2 із сплати аліментів за період з грудня 2021 року по липень 2024 року, яка становить 153 744,64 грн. З огляду на наявну заборгованість 03 вересня 2024 року вона звернулася до суду з позовом про стягнення з боржника ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 148 603,80 грн. 29 жовтня 2024 року ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти позову, посилаючись на начебто добровільну сплату ним аліментів у розмірі 124 002,42 грн. До відзиву ОСОБА_2 долучив копію заяви державному виконавцю про добровільну сплату ним аліментів від 10 жовтня 2024 року, до якої додав копію довідки АТ КБ «ПриватБанк» та копії квитанцій про перерахування грошових коштів у період з січня 2022 року по січень 2024 року. В усіх без винятку копіях квитанцій в графі призначення платежу зазначено «Перерахування власних коштів». Крім цього, ОСОБА_2 до відзиву долучив розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем станом на 15 жовтня 2024 року, згідно з яким розмір заборгованості складав лише        29 742,27 грн. Отже державним виконавцем проведено перерахунок заборгованості та в рахунок сплати аліментів включено кошти, призначення яких в банківських документах зазначено як переказ власних коштів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів у добровільному порядку та за наявності інших грошових зобов`язань у боржника перед стягувачем.
З урахування наведеного,  ОСОБА_1 просила суд: 
- визнати неправомірним та скасувати рішення начальника Миронівського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області Кармазина Р. М., оформлене листом від 10 грудня 2024 року вих. № 61557, яким відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 у скасуванні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 станом на 15 жовтня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2; 
- визнати неправомірним врахування державним виконавцем Миронівського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області під час обчислення заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 станом на 15 жовтня 2024 року коштів, які не є аліментами, а перераховані на виконання інших грошових зобов`язань між стягувачем та боржником в розмірі 124 002,42 грн;
- визнати неправомірним та скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 станом на 15 жовтня 2024 року, проведений державним виконавцем Миронівського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області Ульваком О. О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2;
- зобов`язати уповноважену особу Миронівського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з урахуванням висновків суду, зроблених за наслідками розгляду цієї скарги.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року залишено без змін.
07 липня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Горбенко К. О., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем Миронівського відділу ДВС Ульваком О. О. проведено перерахунок заборгованості із сплати аліментів ОСОБА_2 та в рахунок сплати аліментів включено кошти, призначення яких у банківських документах зазначено як «Переказ власних коштів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів в добровільному порядку та за наявності інших, окрім аліментних, грошових зобов`язань у боржника. 
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
У частині першій та третій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Порядок визначення заборгованості за аліментами, стягнутих у частці від заробітку (доходу), передбачений статтею 195 СК України, відповідно до якого заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Суди встановили, що судовим наказом Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2022 року в справі № 753/25872/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 грудня 2021 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.
08 лютого 2024 року ОСОБА_1 подала до Богуславського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області заяву про примусове виконання судового наказу Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2022 року у справі                        № 753/25872/21.
Постановою заступника начальника Богуславського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області від 16 лютого 2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2022 року в справі                              № 753/25872/21.
20 серпня 2024 року заступником начальника Богуславського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області складено розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 20 серпня 2024 року за період з грудня 2021 року по липень 2024 року, згідно з яким розмір заборгованості складав 158 744,54 грн.
05 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Богуславського районного суду Київської області з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 148 603,80 грн.
У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Миронівського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області з заявою про добровільну сплату аліментів, в якій зазначено, що ним лише у вересні 2024 року було отримано копію судового наказу у справі № 753/25872/21 від 21 січня 2022 року про стягнення аліментів, а до того, за спільною домовленістю і на виконання вказаного судового наказу, він добровільно з січня 2022 року по 2024 роки сплатив дружині на утримання їхніх дітей аліменти на її картковий рахунок в сумі 124 002,42 грн.
До заяви про добровільну сплату аліментів, додано копію довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 11 жовтня 2024 року, у якій відображено перерахування грошових коштів на картку НОМЕР_1 в період з 01 грудня 2021 року по    01 червня 2024 року, а також копії платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк» за вказаний період, у яких в графі призначення платежу зазначено «Переказ власних коштів».
15 жовтня 2024 року заступником начальника Богуславського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області складено розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 15 жовтня 2024 року, згідно з яким сукупний розмір заборгованості станом на 15 жовтня 2024 року становить 39 361,31 грн. 
30 листопада 2024 року ОСОБА_1 на ім`я начальника відділу ДВС в Обухівському районі Київської області подала скаргу на рішення державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, а саме розрахунок заборгованості ОСОБА_2 із сплати аліментів від 15 жовтня 2024 року.
10 грудня 2024 року начальником відділу ДВС в Обухівському районі Київської області Кармазиним Р. М. надано відповідь на скаргу, згідно з якою під час проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець діяв у межах та спосіб, визначений виконавчим документом та законодавством України.
ОСОБА_1 надано докази оплати нею штрафу, стягнутого з ОСОБА_2 на підставі постанови Дарницького районного суду міста Києва в справі № 753/7549/20 від 25 травня 2020 року, квитанціями від 01 липня 2021 року, копію довідки АТ «Універсал Банк» від 28 листопада 2024 року, згідно з якою заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 жовтня 2021 року по кредитній картці складає 29 235,68 грн, копії виписок АТ «ПУМБ» по картці ОСОБА_1 за період з 30 січня 2022 року по 30 грудня 2022 року, з 31 січня 2024 року по 29 лютого 2024 року, копію довідки АТ «ПУМБ» про стан ліміту кредитування за поточним рахунком ОСОБА_1 від 04 грудня 2024 року, згідно з якими доступний залишок кредитного ліміту складає 52 863,84 грн, сума для повного погашення заборгованостей за договором складає 2 769,72 грн, копії довідок про оплату за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , за січень 2024 року, січень 2023 року, вересень 2024 року, травень 2023 року, червень 2022 року, копію квитанції про сплату ОСОБА_1 1 756,58 грн за комунальні послуги за жовтень 2021 року, червень 2022 року, копію квитанції про сплату ОСОБА_1 туристичних послуг в серпні 2021 року.
29 жовтня 2024 року ОСОБА_2 здійснено перекази грошових коштів ОСОБА_1 у розмірі 5 025,13 грн з призначенням платежу «Аліменти».
Враховуючи викладене, а також недоведеність існування інших боргових зобов`язаньу ОСОБА_2 перед заявницею, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли достатньо обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки з урахуванням наданих платіжних документів боржник у виконавчому провадженні добровільно сплачував частину аліментів поза межами виконавчого провадження, що не заборонено законом, у зв`язку з чим дії державного виконавця при складанні розрахунку заборгованості боржника по сплаті аліментів від 15 жовтня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 є законними. 
Судами попередніх інстанцій враховано, що заявниця визнає, що отримала від платника аліментів 124 002,42 грн, а існування інших договірних зобов`язань, у межах яких платник аліментів мав би сплачувати їй кошти, не підтверджено належними й допустимими доказами.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій у справі, що переглядається, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах                       від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19, від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20,                          від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21, від 17 травня 2023 року у справі                    № 199/2951/21, від 08 квітня 2024 року у справі № 522/19803/15-ц.
Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, фактично зводяться до незгоди зі встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи та здійсненою судами оцінкою доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень касаційного суду.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не виявлено порушення судами норм ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження». Правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій вказаних вище норм права не викликає розумних сумнівів.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Горбенко К. О., на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року(не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року є необґрунтованою.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Горбенко Костянтин Олегович, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення начальника Миронівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кармазина Романа Миколайовича, заінтересована особа ОСОБА_2 , - відмовити.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                            Є. В. Синельников
                                                                                                   О. М. Осіян
                                                                                                   В. В. Шипович