ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року 
м. Київ

справа № 640/17265/22
адміністративне провадження № К/990/11826/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Мацедонської В. Е., Уханенка С. А., 

розглянувши у порядку письмового провадження за матеріалами справи в електронній формі та у паперовому вигляді у касаційній інстанції адміністративну справу № 640/17265/22 за позовом Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» про зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025 (колегія суддів у складі: Епель О. В., Карпушової О. В., Мєзєнцева Є. І.), 

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У жовтні 2022 року заступник керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС», у якому просив зобов`язати відповідача привести захисну споруду цивільного захисту сховище № 113752, що знаходиться за адресою: вулиця Коноплянська, 12 у м. Києві, у стан готовності до використання за призначенням відповідно до Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.07.2018 № 579.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 позов задоволено повністю.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2024 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» про поновлення строку на апеляційне оскарження залишено без задоволення. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 у справі № 640/17265/22 на підставі пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

15.05.2024 Київським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

12.02.2025 на адресу Київського окружного адміністративного суду від заступника керівника Київської міської прокуратури надійшла заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, яка мотивована тим, що виконавчий лист отриманий стягувачем вже після спливу строку пред`явлення його до виконання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 задоволено заяву заступника керівника Київської міської прокуратури про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа. Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 у справі № 640/17265/22 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» привести захисну споруду цивільного захисту сховище № 113752, що знаходиться за адресою: вулиця Коноплянська, 12 у м. Києві, у стан готовності до використання за призначенням, відповідно до Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.07.2018 № 579.

Не погоджуючись із ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» оскаржило її в апеляційному порядку.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 у справі № 640/17265/22.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвала про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу не входить до переліку ухвал суду першої інстанції, що підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, який визначений статтею 294 КАС України).

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Не погоджуючись із ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати, а матеріали апеляційного провадження направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що приписи статті 376 КАС України, за способом правового регулювання, є імперативними, які, серед іншого, в силу закону наділяють в однаковій мірі стягувача та боржника безальтернативним правом на оскарження ухвали суду, постановленої за результатами розгляду заяви про поновлення пропущеного строку. Отже, на думку скаржника, право на оскарження стягувачем та боржником ухвали суду, постановленої за результатами розгляду заяви про поновлення пропущеного строку, установлено та закріплено статтею 376 КАС України, але аж ніяк статтями 293, 294 КАС України. Водночас приписи статті 376 КАС України щодо порядку оскарження ухвали суду, постановленої за результатами розгляду заяви про поновлення пропущеного строку, є відсилочними, які, з огляду на інстанційність (суд першої інстанції) та склад сторін (стягувач та боржник), відсилають до статей 292, 295, 296, 297 КАС України.

Крім того, скаржник уважає неправильним застосування судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23.03.2023 у справі № 520/10/20 та від 09.08.2023 у справі № 560/12674/22, оскільки зазначені постанови не містять тлумачення статті 376 КАС України, якою закріплено право стягувача і боржника на оскарження ухвали суду, постановленої за результатами розгляду заяви про поновлення пропущеного строку, на стадії судового контролю за виконанням судового рішення по суті справи.

Позиція інших учасників справи

Представник Київської міської прокуратури - прокурор у справі Вакулюк Д. С. у відзиві на касаційну скаргу зазначає про її необґрунтованість та відсутність підстав для її задоволення.

Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалося. Відповідно до частини 4 статті 328 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Рух касаційної скарги

20.03.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Загороднюка А. Г., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 640/17265/22.

Ухвалою Верховного Суду від 10.04.2025 відкрито касаційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025.

Суд витребував електронні матеріали справи № 640/17265/22 з Центральної бази даних.

Ухвалою Верховного Суду від 31.07.2025 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 31.07.2025 № 815/0/78-25 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 640/17265/22 у зв`язку з відпусткою суддів Мартинюк Н. М. та Загороднюка А. Г., які входять до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 31.07.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко  Ж.  М., суддів Мацедонської В. Е., Уханенка С. А. для розгляду судової справи № 640/17265/22.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їхнього застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Підставою для відкриття касаційного провадження у справі № 640/17265/22 стало оскарження судового рішення, зазначеного у частині третій статті 328 КАС України, та посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваній ухвалі суду апеляційної інстанції від 26.02.2025, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.

Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ця засада (принцип) судочинства закріплена й у частині третій статті 2 і статті 13 КАС України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається (частина друга статті 293 КАС України).

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню (частина третя статті 293 КАС України).

Перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду, визначений статтею 294 КАС України.

Відповідно до цієї статті окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: 1) забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів, скасування ухвали про забезпечення доказів; 2) забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, скасування забезпечення позову, відмови у забезпеченні позову, відмови у заміні заходу забезпечення позову або скасуванні забезпечення позову; 3) повернення заяви позивачеві (заявникові); 4) відмови у відкритті провадження у справі; 6) передачі справи на розгляд іншого суду; 7) відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк;         8) затвердження умов примирення сторін; 9) призначення експертизи; 10) визначення розміру судових витрат; 11)  зупинення провадження у справі; 12) залишення позову (заяви) без розгляду; 13) закриття провадження у справі; 14) внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення; 15) відмови ухвалити додаткове рішення; 16) роз`яснення або відмови у роз`ясненні судового рішення; 17)  відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; 18) відмови у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; 19) відстрочення і розстрочення, зміни або встановлення способу і порядку виконання судового рішення;                20) заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; 21) повороту виконання рішення суду або відмови у повороті виконання рішення; 22) внесення чи відмови у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмови у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 23) окрема ухвала;                 24) стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; 25) накладення штрафу та інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 цього Кодексу; 26) відмови у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження; 27) відновлення або відмови у відновленні повністю або частково втраченого судового провадження; 28) залишення без задоволення заяви, поданої в порядку, визначеному статтею 383 цього Кодексу; 29) відмови у задоволенні заяви про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення; 30)  прийняття або відмови у прийнятті звіту суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення. 

Спірним питанням у цій справі є можливість/неможливість оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, яка не передбачена статтею 294 КАС України, зокрема ухвали про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Вирішуючи зазначене питання, необхідно ураховувати всі обставини, що мають значення для справи, задля уникнення обмеження права особи на апеляційний перегляд, що є порушенням конституційного права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може обмежуватись. 

Стаття 293 КАС України містить застереження щодо неможливості оскарження ухвал окремо від рішення суду, які відсутні в переліку, передбаченому статтею 294 КАС України. Зокрема, оскаржувана відповідачем у цій справі ухвала суду першої інстанції в частині задоволення заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не міститься в переліку, визначеному у статті 294 КАС України.

Колегія суддів зауважує, законодавець цілеспрямовано обмежив коло процесуальних питань, результат вирішення яких - ухвали суду - підлягають самостійному апеляційному оскарженню, з огляду на пріоритетність вирішення тих чи інших процесуальних питань. Надання учасникам судового процесу права на апеляційне оскарження всіх ухвал суду першої інстанції окремо від рішення суду незалежно від їх процесуальної суті і значення стало б передумовою для зловживання учасниками справи процесуальними правами та безпідставного затягування розгляду справи, що не відповідало б основним завданням судочинства.

Установлення ж процесуальним законом заборони (обмеження) щодо окремого оскарження ухвал, не передбачених статтею 294 КАС України, спрямоване на відстрочення реалізації права на апеляційне оскарження з питань, що не перешкоджають подальшому провадженню у справі до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору, і має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду.

Статтею 320 КАС України встановлені підстави для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, ця стаття надає суду апеляційної інстанції повноваження щодо перегляду ухвал суду першої інстанції, які можуть бути окремо оскаржені від рішення суду та перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Переліку ухвал, які одночасно відповідають двом зазначеним вимогам, КАС України не встановлює, оскільки серед передбачених статтею 294 цього Кодексу ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду, є як ухвали, що перешкоджають провадженню у справі (щодо повернення заяви позивачеві (заявникові), відмови у відкритті провадження у справі, зупинення провадження у справі, залишення позову (заяви) без розгляду тощо), так і ухвали, які провадженню у справі не перешкоджають (щодо забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів, скасування ухвали про забезпечення доказів; призначення експертизи; визначення розміру судових витрат; роз`яснення або відмови у роз`ясненні судового рішення тощо).

Питання щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання визначені положеннями статті 376 КАС України.

Так, стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Суд розглядає заяву про поновлення пропущеного строку в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. Ухвалу суду за результатами розгляду заяви про поновлення пропущеного строку може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом.

Право суддівського розсуду при вчиненні процесуальної дії створило судову практику, згідно з якою суд за результатом вирішення відповідного клопотання учасника справи може постановити ухвалу як про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, так і про відмову у його поновленні.

Як уже було зазначено в цій постанові, суд першої інстанції ухвалою від 17.02.2025, зокрема, поновив пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 у справі № 640/17265/22.

Відповідач оскаржив указану ухвалу в апеляційному порядку, проте суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 у справі № 640/17265/22, посилаючись на те, що за правилами статті 294 КАС України ухвала суду про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не включена до переліку ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

У визначеному статтею 294 КАС України переліку ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду, є ухвала суду першої інстанції щодо відмови у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, проте відсутня ухвала суду про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, постановлена відповідно до статті 376 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що тлумачення статті 294 КАС України щодо оскарження в апеляційному порядку ухвал суду першої інстанції окремо від рішення суду має відбуватися з урахуванням можливості/неможливості поновити свої права особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Особливість ухвали суду першої інстанції про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання полягає у тому, що вона постановляється на стадії виконання судового рішення і оскаржити її разом з рішенням суду неможливо.

Тому положення пункту 18 частини першої статті 294 КАС України необхідно розуміти як можливість учасника справи оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвалу суду першої інстанції як про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, так і про відмову поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.11.2023 у справі № 756/5359/15-ц, указавши про те, що положення пункту 24 частини першої статті 353 ЦПК України (який є тотожним пункту 18 статті 294 КАС України) необхідно розуміти як можливість учасника справи оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвалу суду першої інстанції як про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, так і про відмову поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Питання про те, які ухвали підлягають оскарженню в апеляційному порядку без рішення суду, неодноразово вирішувалися Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 1909/3089/2012 (провадження № 61-11723сво20) указано, що у статті 353 ЦПК України не міститься прямої заборони оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Положення пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 352 ЦПК України необхідно розуміти як можливість учасника справи оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвалу суду першої інстанції як про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, так і про відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Крім того, тлумачення положень статті 353 ЦПК України має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду. Згідно з частиною другою статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Зазначене положення слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду. Однак, особливість ухвали про відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, полягає у тому, що вона постановляється на стадії виконання судового рішення і оскаржити її одночасно з оскарженням рішення суду неможливо.

Подібна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2025 у справі №  814/2893/16.

Щодо застосування судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23.03.2023 у справі № 520/10/20, від 09.08.2023 у справі № 560/12674/22, Верховний Суд уважає його безпідставним, оскільки ці постанови не містять тлумачення статті 376 КАС України, якою закріплено право стягувача і боржника на оскарження ухвали суду першої інстанції, постановленої за результатами розгляду заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання на стадії судового контролю за виконанням судового рішення.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд уважає, що апеляційний суд зробив помилковий висновок, що ухвала суду першої інстанції про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Отже, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судове рішення ухвалено без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним та з огляду на приписи частини першої статті 353 КАС України, Верховний Суд уважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу Шостого адміністративного апеляційного суду від 26.02.2025 у справі №  640/17265/22 скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат.

Ураховуючи результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» задовольнити.

Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025 у справі № 640/17265/22 скасувати, справу направити для продовження розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                               Ж. М. Мельник-Томенко

Судді                                                                                     В. Е. Мацедонська

                                                                                              С. А. Уханенко