ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/340/25  Номер провадження 22-ц/814/2479/25	Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В. А.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 20 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області, третя особа Перша лохвицька державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,-
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною позовною заявою в якій просив встановити факт, що він є двоюрідним онуком померлої ОСОБА_2 та, що його бабуся - ОСОБА_3 , є рідною сестрою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним, як спадкоємцем п`ятої черги в порядку спадкування за законом, після померлої ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) площею 2,94 в умовних кадастрових гектарах на території колишньої Шеківської сільської ради (нині Сенчанської сільської ради) Миргородського району Полтавської області, яке належало спадкодавцю як члену колективного сільськогосподарського підприємства імені Кірова, яка внесена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства імені Кірова, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю.
В обгрунтування позову вказував, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його двоюрідна бабуся - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 2,94 в умовах кадастрових гектарах в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сенчанської (колишньої Шеківської) сільської ради Лубенського (нині Миргородського) району Полтавської області.
Вказував, що він звернувся до Першої лохвицької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як неможливо встановити ступінь споріднення між спадкодавцем та спадкоємцем та в нього немає правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай) - сертифікату. Враховуючи викладене він був змушений звернуться до суду, оскільки не має можливості нотаріально оформити своє право власності на земельну ділянку. 
Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 20 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області, третя особа Перша лохвицька державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_1 є двоюрідним внуком померлої ОСОБА_2 , по факту, що рідна бабуся - ОСОБА_3 є рідною сестрою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнано за ОСОБА_1 , спадкоємцем п`ятої черги в порядку спадкування за законом, після померлої ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) площею 2,94 в умовних кадастрових гектарах на території колишньої Шеківської сільської ради (нині Сенчанської сільської ради) Миргородського району Полтавської області, яке належало спадкодавиці як члену колективного сільськогосподарського підприємства імені Кірова, яка внесена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства імені Кірова, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю.
З вказаним рішенням суду не погодився заступник Полтавської обласної прокуратури та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити. 
В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскільки спадщина відкрилась 16.02.2000 року, тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР.
Вказує, що позивач не відноситься ані до першої, ані до другої черги спадкоємців , а також обставин його непрацездатності та перебування на утриманні померлої, судом не встановлювалось, тому вважає, що він не має право на спадкове майно та відсутні підстави для його захисту.
Щодо дотримання прокурором порядку, передбаченого ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», Полтавська обласна прокуратура листом від 28.03.2025, відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», повідомила Сенчанську сільську раду про стверджуванні порушення інтересів держави та необхідність вжиття заходів до їх поновлення.
Сенчанська сільська рада Миргородського району проінформувала Полтавську обласну прокуратуру про те що намірів звертатись з апеляційною скаргою не мають, у зв`язку із відсутністю фінансування, просила вжити заходів представницького характеру.
Таким чином, прокурор дотримався порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки Сенчанська сільська рада Миргородського району з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції до суду апеляційної інстанції не звернулись, вказану скаргу подає прокуратура.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи був присутній представник позивача, інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Районним судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 померла двоюрідна бабуся позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 16.02.2000 року, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 2 (а.с.8).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 2,94 в умовах кадастрових гектарах в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сенчанської (колишньої Шеківської) сільської ради Лубенського (нині Миргородського) району Полтавської області.
Районним судом також встановлено, що ОСОБА_2 постійно працювала у колгоспі ім. Кірова, а потім у КСП ім. Кірова, на момент розпаювання була членом КСП, була включена до Списку громадян - членів КСП ім. Кірова, які мають право на земельну частку (пай), що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю, на території Шеківської сільської ради колишнього Лубенського, нині Миргородського району. Крім того був виготовлений Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0198355 від 27.03.1997 року на підставі розпорядження Лубенської райдержадміністрації від 06.03.1997 року № 116, але державний акт на право власності на землю не отримала, бо померла.
ОСОБА_1 звернувся до Першої лохвицької державної нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як неможливо встановити ступінь споріднення між спадкодавцем та спадкоємцем та в нього немає правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай) - сертифікату, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.02.2025 року № 57/02-31 (а.с.14).
Згідно відповіді завідувача 1-ї лохвицької державної нотаріальної контори Карбан Л.М. вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, або про видачу спадщини після смерті ОСОБА_2 ніхто не звертався. Заповіт від імені спадкодавця не посвідчувався (а.с.28).
Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що оскільки родинні відносини позивача з його двоюрідною бабусею підтверджені належними доказами, а також те, що встановлення даного факту позивачу потрібно для належного оформлення спадкового майна на земельну ділянку, наявні підстави для задоволення його вимог. Окрім того суд задовольнив вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом посилався на їх доведеність та обґрунтованість.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне. 
Щодо представництва прокурором інтересів держави.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.
Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України (стаття 2 Закону України «Про прокуратуру»; далі Закон № 1697-VII). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII).
Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до частини 4 статті 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області, прокурор зазначав, що оскаржуваним рішенням порушені інтереси держави щодо права власності на землю та рішення суду суперечить нормам чинного законодавства.
Посилаючись на те, що порушення інтересів держави у цій справі відбулося внаслідок незаконних дій позивача щодо привласнення земельної ділянки, прокурор звернувся до суду в інтересах держави, що виражаються в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади, яка є власником земельної ділянки.
Також прокурор вказував, що уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Сенчанська сільська рада Миргородського району Полтавської області, яке проінформувало прокуратуру про те, що намірів звертатися з апеляційною скаргою не має, водночас просило обласну прокуратуру здійснювати представництво інтересів держави шляхом внесення апеляційної скарги.
Із матеріалів справи вбачається, що Полтавська обласна прокуратура листом від 28.03.2025, відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», повідомила Сенчанську сільську раду про стверджуванні порушення інтересів держави та необхідність вжиття заходів до їх поновлення.
Сенчанська сільська рада поінформувала Полтавську обласну прокуратуру про те що намірів звертатись з апеляційною скаргою не мають, у зв`язку із відсутністю фінансування, просила вжити заходів представницького характеру. Таким чином, прокурор попередньо, до звернення до суду з апеляційною скаргою, повідомив про це відповідний суб`єкт владних повноважень.
Враховуючи, що прокурор, який звернувся до суду в інтересах держави, на виконання вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, послався на визначені законом підстави для звернення до суду із апеляційною скаргою, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, беручи до уваги, що Вільшанська сільська рада не має наміру вживати заходів щодо захисту порушеного права власності територіальної громади, колегія суддів вважає, що прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави у цій справі.
Щодо позовних вимог про права на спадкове майно.
Відповідно до пункту 4, абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» висловив правову позицію, відповідно до якої відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
У даній справі правовідносини щодо спадкування спірного майна виникли до набрання чинності ЦК України та визначений у статті 549 ЦК Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої закінчився 17 січня 1999 року, тобто до 01 січня 2004 року, тому до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, невірно застосував до спірних правовідносин норми ЦК України в редакції, яка набрала чинності з 01 січня 2004 року, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.
Статтею 548 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. 
До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.
Згідно зі статтею 530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та баба померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).
На відміну від ЦК України, ЦК Української РСР не було передбачено інших черг спадкоємців, окрім зазначених у статтях 529 та 530 цього Кодексу, за змістом яких «двоюрідна внучка» спадкодавця до спадкування за законом не закликалася.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що спадщина після смерті   ОСОБА_2 у передбачений законом строк ніким не була прийнята, заповіт не складався, тому відповідно до вимог статті 524 ЦК Української РСР за правом спадкоємства переходить до держави (а.с. 13).
Аналогічного правового висновку у справі № 547/23/21 з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у постанові від 21 березня 2023 року.
Чинним на час відкриття спадщини ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави в силу закону. Також ЦК УРСР 1963 року не передбачав визнання спадщини відумерлою.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять жодного переконливого доказу вступу позивачем у фактичне користування майном ОСОБА_2 .
Отже, матеріали справи вказують, що права на спадкове майно у позивача не виникло, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для захисту спадкових прав позивача та для задоволення позову про визнання права власності.
Щодо позовних вимог про встановлення юридичного факту.
Частиною першою статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту, серед інших, родинних відносин між фізичними особами.
Відтак, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 258 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки».
Враховуючи вищевикладені висновки, оскільки встановлення факту родинних відносин позивача із спадкодавцем не породжує спадкових прав у позивача, встановлення такого юридичного факту не буде мати юридичного значення, а отже і позовні вимоги в цій частині задоволенню з цих підстав не підлягають.
Згідно позову встановлено, що встановлення факту родинних відносин позивача з його померлою двоюрідною бабусею ОСОБА_2 йому необхідно з метою визнання за ним в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_2 16.02.2000 року права на земельну частку (пай).
Разом з тим, у задоволенні вказаної позовної вимоги судом апеляційної інстанції відмовлено, а тому колегія суддів вважає, оскільки встановлення факту родинних відносин позивача із спадкодавцем не породжує спадкових прав у позивача, встановлення такого юридичного факту не буде мати юридичного значення, а отже і позовні вимоги в цій частині задоволенню з цих підстав не підлягають.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
На підставі ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 , на користь апелянта слід стягнути судовий збір у розмірі 2725, 20 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області- задовольнити.
Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 20 березня 2025 - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області, третя особа Перша лохвицька державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури судові витрати у розмірі 2725,20 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

       Повний текст постанови виготовлено 18 серпня 2025 року

Головуючий суддя : ___________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко ___________________ О.І. Обідіна