Справа № 127/20641/25 
Провадження № 33/801/804/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тишківський С. Л.
Доповідач: Копаничук С. Г.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2025 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Копаничук С. Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, який проживає по АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и л а:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД №882933, 27.06.2025 о 23:22 по вул. Лебединського 7 у м. Вінниці водій  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом електросамокатом VEVI № ММ30253 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу Алкотест драгер 7510 з   позитивним результатом - 1,97 проміле, тест № 558.При цьому велась безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори 468924, 468818, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР,що передбачає відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосованог до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність і необґрунтованість постанови, просить її скасувати через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України. Вважає, що електросамокат за своїми технічними характеристики об`єктивно не здатний призвести до таких тяжких наслідків, для запобігання яких було посилено відповідальність водіїв за ч. 1 ст. 130 КпАП України. Крім цього, вказує, що він є діючим військовослужбовцем, повертався із військової служби додому, а тому огляд його на стан сп`яніння слід було проводити згідно з ч.1 ст. 266-1 КУпАП. Вважає, що огляд його на стан сп`яніння проведено працівниками з порушенням встановленого законом порядку, а відтак ,він є недійсним. 
Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи , вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,виходячи із наступного .
Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд першої інстанції обґрунтував свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України посиланнями на статтю 16 ЗУ «Про дорожніх рух», а також практику Верховного Суду про те, що електросамокати незалежно від їх потужності, є джерелом підвищеної небезпеки.
Апеляційний суд з такими висновками суду не погоджується ,з огляду на таке.
Відповідно до протоколу , серії ААД №882933, 27.06.2025 о 23:22 по вул. Лебединського,7 у м. Вінниці водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом - електросамокатом VEVI № ММ30253 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу Алкотест драгер 7510, результат позитивний 1,97 проміле, тест № 558, при цьому велась безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори 468924, 468818, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР.
Частиною 1 ст. 130 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 16 ЗУ «Про дорожній рух» дійсно передбачено обов`язок водія транспортного засобу не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 затверджені Правила дорожнього руху, які відповідно до Закону
України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил (пункт. 1.1).
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що в Правилах окремо визначаються такі терміни як «транспортні засоби» та «механічні транспортні засоби», а розділ 2 Правил передбачає обов`язки і права водіїв саме механічних транспортних засобів.
Так, якщо транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, то механічний транспортний засіб це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Відтак , не всі транспортні засоби є механічними транспортними засобами, а поняття транспортний засіб є значно ширшим, і включає, для прикладу, велосипеди – транспортні засоби, крім крісел колісних, що приводяться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому, а особа, яка керує велосипедом, є не водієм, а велосипедистом.
При цьому апеляційний суд наголошує, що підпункт «а» пункту 2.9 ПДР України розміщений в розділі 2, який має назву «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів», а відтак поширюється лише на водіїв механічних транспортних засобів, яким електросамокат VEVI № ММ30253 не є, так як він обладнаний двигуном потужністю 1000 Вт, що є меншим 3 кВт.
При цьому помилковим є посилання суду першої інстанції на постанову КЦС ВС від 15 березня 2023 року у справі № 127/5920/22, оскільки Верховний Суд у вказаній постанові розтлумачив ст. 1187 ЦК України, проте не робив жодних висновків щодо віднесення/невіднесення електросамоката певної потужності до категорії «механічних транспортних засобів» й не ототожнює поняття «механічного транспортного засобу» й «джерела підвищеної небезпеки», а лише дійшов висновку про те, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна.
В зв`язку з тим, що у справі не доведено ,що ОСОБА_1 керував механічним транспортним засобом, на нього не поширюються обов`язки водія, передбачені розділом 2 ПДР України, а відтак він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КпАП України. За таких обставин інші доводи апеляційної скарги правового значення не мають. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає ,що оскаржувана постанова суду є незаконною і підлягає скасуванню ,з ухваленням нової постанови - про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись статтями 247, 294 КпАП України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2025 року скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                  С. Г. Копаничук