Справа № 127/2-1976/2002
Провадження № 22-ц/801/1835/2025
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року	Справа № 127/2-1976/2002	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу №127/2-1976/2002 зазаявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2025 року,яку постановила суддя Іщук Т.П.у Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 25 червня 2025 року, 

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову повернуто заявнику.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з заявою про скасування заходів забезпечення позову може звертатись лише учасник справи.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції в повній мірі не було оцінено право на зайняття процесуального становища заявника, як спадкоємця відповідача, не взято до уваги доказів, які підтверджують перехід прав та обов`язків у матеріальних правовідносинах, які є предметом судового розгляду. Таким чином, вважає, що суд першої інстанції не оцінивши в повній мірі процесуального становища заявника, як спадкоємця, не забезпечив процесуальне право заявника на доступ до суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 липня 2025 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Звертаючись до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначає, що вона є спадкоємицею ОСОБА_3 та бажає прийняти спадщину, зокрема в частині майна, на яке накладено обтяження внаслідок боргових зобов`язань, встановлених та стягнутих за рішенням суду.

ОСОБА_1 не приймала участі у розгляді справи №2-1976/2002, не була стороною у справі, та не була залучена до участі в справі в якості правонаступника. 

Крім того, як установлено судом, матеріали цивільної справи №2-1976/2002 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу в архіві суду відсутні у зв`язку з їх знищенням за терміном зберігання, а тому перевірити процесуальний статусу заявника в цій справі додатково не вбачається можливим. 

Згідно з відповіді відділу ведення архівних справ Вінницького міського суду Вінницької області, надати заявнику копію рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 30 травня 2002 року в цивільній справі №2-1976/2002 не вбачається можливим у зв`язку із знищенням матеріалів справи за закінченням терміну зберігання. Із обліково-статистичної картки цієї справи наявна часткова інформація про те, що рішенням суду позовні вимоги задоволено частково і рішення суду набрало законної сили 31 червня 2002 року. Повідомлено також, що серед архівних справ Ленінського районного суду м. Вінниці, розглянутих в 2002 році під №2-1976/2002, зберігається лише рішення суду від 27 вересня 2024 року за поданням державного виконавця про примусове проникнення до житла. 

Отже серед архівних справ відсутнє як рішення суду, так і ухвала суду на підставі якої накладений арешт.

За загальним правилом заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
При цьому із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні в справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц(провадження № 61-5579св20).

ОСОБА_1 не є учасником справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, а відтак і не має права звертатись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову. Для нього чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту.

З огляду на викладене, з урахуванням положень частини першої статті 158 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не має права на звернення із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Висновок суду першої інстанції про повернення заяви про скасування заходів забезпечення позову відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані недоведеними та такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

       Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 липня 2025 року.

Головуючий                                  Сопрун В.В.

Судді                                  Матківська М.В.

                                                       Міхасішин І.В.