ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5962/25 Справа № 190/886/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,
суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,
за участі секретаря судового засідання – Триполець В.О.,

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подані апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на додаткове рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Кудрявцева Ю.В., –
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У квітні 2023року ОСОБА_1 подав в суд позов проти ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 17 грудня 2019року в розмірі 366 450,00 доларів США, яка складається із: основної суми боргу – 35 000,00 доларів США; штрафу – 35 000,00 доларів США; процентів за користування чужими грошовими коштами після закінчення строку дії договору – 296 450,00 доларів США.
Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що 17 грудня 2019року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі, встановленому договором, а позичальник зобов`язався повернути їх позикодавцю в розмірі та порядку, встановлених договором (пункт 1 договору). Згідно пункту 3 цього договору позичальник зобов`язався повернути суму позики, сплачуючи її у розмірі та порядку, встановленому цим договором у строк до 17 грудня 2020року включно. Повна сума, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати сумі, еквівалентній 35 000,00 доларів США за середнім курсом продажу комерційними банками м. Дніпра на день повернення грошових коштів. 11 квітня 2023року, керуючись положеннями пункту 11 договору позики, сторона позикодавця направила позичальнику вимогу про сплату заборгованості. Однак, на день звернення позивача до суду, ОСОБА_2 своїх зобов`язань не виконав, грошові кошти за договором позики не повернув. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню основна сума боргу в розмірі 35 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 293 250,00грн. Пунктом 6 договору позики закріплено стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами після закінчення строку його дії з розрахунку 1 % за кожен день від суми позики за весь період такого користування, які позивачем розраховано за формулою: проценти = сума боргу х процентну ставку/100% х кількість днів. Отже, відповідно до розрахунку позивача, з ОСОБА_2 підлягають стягненню проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 296 450,00грн. (35 000,00 доларів США х 1 % / 100 % х 847 днів). У пункті 6 договору сторонами також закріплено можливість стягнення у разі прострочення виконання зобов`язання пені та штрафу в розмірі 35 000,00 доларів США. Період прострочення виконання зобов`язання за договором позики від 17 грудня 2019року складає 847 днів (з 18 грудня 2020року по 13 квітня 2023 року – дата здійснення розрахунку заборгованості).
Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики в розмірі 35 000,00 доларів США та штраф в розмірі 35 000,00 доларів США, а всього – 70 000,00 доларів США. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У березні 2025року представник позивача – адвокат Індюкова Т.В. звернулася до суду з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 32 500,00грн. До заяви було долучено договір про надання правової допомоги № 30 від 13 квітня 2023року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 06 березня 2025року, квитанції до прибуткового касового ордеру від 13 квітня 2023року, від 30 листопада 2023року, від 20 серпня 2024року, від 20 грудня 2024року, від 06 березня 2025року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Додатковим рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2025року заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Індюкової Т.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 208,21грн.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги
14 квітня 2025року  ОСОБА_2 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на додаткове рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2025року.
В апеляційній скарзі відповідач не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення і відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що представником позивача не надано суду детального опису виконаних робіт, а тому відсутність документального підтвердження витрати на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
15 квітня 2025року  ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу на додаткове рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2025року.
В апеляційній скарзі позивач не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення і задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повністю. 
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що клопотань від відповідача та його представника щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу з підстав неспівмірності витрат зі складністю справи, обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, матеріали справи не містять.
Вважав, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 32 500,00грн є співмірною з реальним обсягом такої допомоги, часом витраченим на надання таких послуг (значний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду та тривалість судових засідань), критерію реальності таких витрат.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2025року витребувано з П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу; та 29 квітня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 05 травня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 на додаткове рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2025року.
22 травня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 11?? год 10 червня 2025року.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в Електронному суді.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційних скарг та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог.
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Пунктом 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу; витрати пов`язані з проведенням експертизи.
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Закону України від 05 липня 2012року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність – це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідності до статті 26 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону № 5076-VI, згідно з якою договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У відповідності до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).
Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Індюкова Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надала: договір про надання правової допомоги № 30 від 13 квітня 2023року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 06 березня 2025року, квитанції до прибуткового касового ордеру від 13 квітня 2023року, від 30 листопада 2023року, від 20 серпня 2024року, від 20 грудня 2024року, від 06 березня 2025року.
Відповідно до пунктів 3.2, 3.3 договору про надання правової допомоги № 30 від 13 квітня 2023року гонорар за цим договором становить 10 000,00грн за обсяг роботи, зазначеної в пункту 2.2 договору в І судовій інстанції. Гонорар сплачується клієнтом протягом трьох календарних днів з моменту підписання цього договору та додатково сплачує по 1 500,00грн за підготовку до кожного судового засідання по справі та прийняття в ньому участі.
Згідно пункту 4 договору послуги вважаються наданими з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт.
Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт від 06 березня 2025року за договором про надання правової допомоги № 30 від 13 квітня 2023року адвокат виконала, а клієнт прийняв роботи та підтвердив їх виконання.
На підставі договору про надання правової допомоги № 30 від 13 квітня 2023року клієнтом сплачено адвокату гонорар у фіксованому розмірі 10 000,00грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 13 квітня 2023року, та 22 500,00грн за участь в 15-ти судових засіданнях в суді першої інстанції, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру від 30 листопада 2023року, від 20 серпня 2024року, від 20 грудня 2024року, від 06 березня 2025року.
Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Аналогічна позиція відображена в постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023року у справі № 686/31892/19.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи, що рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025року позов задоволено частково, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 6 208,21грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційніскарги без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги  ОСОБА_2 та  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Додаткове рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2025року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 червня 2025року.

Судді: