29.07.25
22-ц/812/1297/25
Провадження № 22-ц/812/1297/25 Головуючий суду першої інстанції Тавлуй В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2025 року м. Миколаїв Справа № 469/1580/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Крамаренко Т.В., Ямкової О.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2025 року, повне судове рішення складено 22 травня 2025 року,ухвалене під головуванням судді Тавлуя В.В., в залі судового засідання в с-ще Березанка, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про стягнення заборгованості за оренду землі, 
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (далі – ТОВ «Південь Агро Інвест») про стягнення заборгованості за договором оренди. 
Позов мотивований тим, що позивачка на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії МК № 072867, виданого Березанською районною державною адміністрацією 05 травня 2005 року, є власникцею земельної ділянки площею 11,2522 га з кадастровим Миколаївської області 61592505 кадастровим номером 4820986000:01:000:0016 для ведення фермерського господарства в межах території Чапаєвської сільської ради (на даний час Березанської селищної ради) Березанського району (на даний час Миколаївського району) Миколаївської області.
01 грудня 2006 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «ім. К.Л.Петровського» (далі - «ім. К.Л.Петровського») було укладено договір оренди землі строком на 10 років, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 січня 2008року за № 040800700028.
01 жовтня 2017 року між нею та ТОВ «Південь Агро Інвест» укладено новий договір оренди землі строком до 31 грудня 2022 року.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.3, 2.5 Договору в оренду передана земельна ділянка площею 11,2522 га з кадастровим номером 4820986000:01:000:0016, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 260 152,62 грн з урахуванням коефіцієнту індексації 4,796 та коефіцієнту для ріллі 1,756.
Згідно з пункту 4.1. Договору орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 8,97% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 23 335,69 грн за рік оренди.
Із цієї суми орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори) передбачені чинним законодавством України (пункт 4.2 Договору)
За згодою сторін передбачена можливість розрахунку орендної плати в натуральній та іншій формі (пункт 4.3 Договору).
Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати /нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше). При цьому коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 1 січня року виплати /нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше) (пункт 4.4 Договору).
Згідно з пунктами 4.5, 4.6 Договору орендна плата сплачується орендарем не пізніше 01 вересня поточного року, розмір орендної плати переглядається 1 раз на 7 років у разі: зміни умов господарювання, передбачених Договором; зміни розмірів земельного податку підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.
У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний день прострочення (пункт 4.7 Договору).
Зміна умов Договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку (пункт 12.1 Договору).
Згідно пунктів 13.1, 13.2 Договору сторонами погоджено, що у разі невиконання або неналежного виконання договору вони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини).
Право оренди земельної ділянки за ТОВ «Південь Агро Інвест» зареєстровано державним реєстратором Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області 24 квітня 2018 року, номер запису про інше речове право 26042071, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18 жовтня 2024 року, інформаційна довідка № 399874287. 
15 березня 2022 року на підставі заяви позивачки у зв`язку із закінченням терміну договору на підставі акта приймання-передачі земельної ділянки від 15 березня 2023 року, земельна ділянка позивачці була повернена.
За період перебування земельної ділянки в оренді у відповідача виплата орендної плати за земельну ділянку здійснювалася шляхом перерахування коштів на банківський розрахунковий рахунок позивачки в АТ КБ «ПриватБанк». 
Строк дії договору оренди сплив 31 грудня 2022 року, але за 2022 рік відповідач їй орендну плату не сплатив. Заяви про сплату орендної плати у натуральній формі, акти про передачу продукції та надання послуг в рахунок орендної плати не оформлялися, тому на підставі пункту 4.1 договору оренди землі розрахунок мав проводитися у грошовій формі.
Позивачка неодноразово в усній формі зверталася до керівництва ТОВ «Південь Агро Інвест» про погашення заборгованої орендної плати за 2022 рік, але, посилаючись на наявність воєнних дій на території України, як на форс-мажорні обставини, до даного часу орендна плата їй не сплачена.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь орендну плату за 2022 рік в сумі 38 786 грн 53 коп. яка складається з: заборгованості по орендній платі в розмірі - 18 785,23 грн (з урахуванням відрахованих обов`язкових податків та зборів); пені в розмірі – 15 272,39 грн; інфляційних втрат в розмірі – 3 473,64 грн; 3% річних в розмірі - 1 255,27 грн та стягнути судові витрати.
Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди землі від 01 жовтня 2017 року за період з 02 вересня 2022 року по 22 листопада 2024 року у сумі 37 931 (тридцять сім тисяч дев`ятсот тридцять одна) гривня 26 коп. у тому числі: 18 785,23 грн. – заборгованості з орендної плати за 2022 рік (з урахуванням утриманих обов`язкових податків та зборів); 15 272,39 грн. - пені; 3 873,64 грн. - втрат від інфляції.
Рішення суду мотивовано тим, що ТОВ «Південь Агро Інвест» свої зобов`язання за договором оренди не виконав, а саме не здійснив виплату орендної плати на користь орендодавиці за 2022 рік.
Також, враховуючи факти невнесення орендарем орендної плати у строки, визначені додатковою угодою до договору, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача пені у відповідності до пункту 4.7 та втрат від інфляції згідно до пункту 4.4.
Вимоги позивачки ОСОБА_1 в частині стягнення трьох процентів річних за порушення строків виконання зобов`язань у відповідності до статті 625 ЦК України є такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.
Умовами додаткової угоди до договору оренди, які викладені у пункті 13.2 сторонами погоджено, що особа, яка порушила зобов`язання за цим договором, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.
Тому відповідач, посилаючись на введення на усій території України воєнного стану, що унеможливило виконання ним належним чином взятих на себе зобов`язань, починаючи з 24 лютого 2022 року, зокрема в частині використання земельних ділянок та сплату за це у встановлений строк відповідного розміру орендної плати, зазначав про відсутність його вини у формі умислу або необережності, у розумінні частини 1 статті 614 ЦК України, що на переконання суду, є підставою для звільнення його від сплати трьох процентів річних в якості відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.
Наведені відповідачем обставини є загальновідомими та не потребують додаткового доказування.
Отже, відповідача слід звільнити від відповідальності в частині стягнення з нього трьох процентів річних, та відмовити у задоволенні таких вимог позивачці, змінивши загальну суму пред`явлених позовних вимог до стягнення.
Не погодившись з рішенням суду ТОВ «Південь Агро Інвест» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило його скасувати ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що 28 лютого 2022 року Торгово-Промислова Палата опублікувала на своєму офіційному сайті Лист щодо військової агресії рф проти України як форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили), що стало підставою введення воєнного стану. 
Торгово промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. 
Тобто, орендар і надалі повинен сплачувати орендну плату, але якщо через форс-мажорні обставини він порушить строк сплати орендної плати, він не може бути притягнутий до відповідальності, передбаченої договором оренди чи законом. 
Відповідно, частини 6 статті 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає оскільки має місце випадок та непереборна сила. 
Навіть органами місцевого самоврядування, у зв`язку із надзвичайними та невідворотними обставинами, відповідними розпорядженнями надавались податкові пільги.
Щодо стягнення індексації зазначають, що у договорі оренди не визначений порядок проведення індексації, тому орендна плата має індексуватися на індекс споживчих цін. Такий індекс повинен визначатися шляхом перемноження індексів інфляції з місяця, наступного за місяцем укладання договору оренди, до місяця виплати орендної плати. Винятком є ситуації, коли в договорі прописано, що орендна плата індексується на коефіцієнт, який щороку оприлюднює Держгеокадастр для індексації НГО (нормативна грошова оцінка) сільськогосподарських угідь. Такий висновок зроблено Верховним Судом України у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (детальний аналіз постанови ВС від 31 липня 2019 року у справі №730/1351/18, провадження № 61- 10116св19). 
Позивачка не обґрунтувала і не довела належним чином конкретний обґрунтований грошовий розмір можливої індексації орендної плати (за відсутності форс-мажору) та різницю між виплаченою не індексованою та невиплаченою індексованою, в установленому порядку, орендною платою, що не може розцінюватись як значною мірою позбавлення того, на що він розраховував при укладенні договору
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1  просила апеляційну скаргу ТОВ «Південь Агро Інвест» залишити без задоволення, а рішення Березанського районного суду Миколаївської області без змін. Стягнути з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з наданням відзиву на апеляційну скаргу, в сумі 3 000 грн.
Зазначала, що посилання відповідача на окупацію території, на якій розташована орендована земельна ділянка, є безпідставними. Так само, як і покликання на можливу непридатність земельних ділянок для проведення сільськогосподарських робіт за наявності потенціальної загрози їх забрудненнявибухонебезпечними предметами є припущенням, яке не підтверджується належними допустимими і достовірними доказами.
Щодо індексації, звертає увагу, що що в позовній заяві не ставилось питання обчислення розміру орендної плати з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Орендна плата вирахувана за 2022 рік без урахування індексу інфляції, тим більше, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2022 рік становив 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Рішенням суду з відповідача стягнуто борг по орендній платі з урахуванням індексу інфляції, відповідно до положень статті 625 ЦК України.
У відзиві на апеляційн скаргу заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи долучених додаткових доказів, а саме: копії адвокатського запиту на адресу Березанського селищної ради, відповідь на адвокатський запит від 02 липня 2025 року щодо пільг на сплату податків та зборів та віднесення території, де ведуться бойові дії, то колегія суддів апеляційного суду зауважує наступне.
За змістом статті 83 ЦПК України, яка врегульовує загальний порядок подання доказів, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Між тим, позивачка не обґрунтовувала наявності виняткового випадку неподання зазначених доказів у встановлений строк, як і не доводила неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивачки.
Таким, чином позивачка не дотрималася чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, а отже не вчинила відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки додатковим доказам. 
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи, позивачка є власницею земельної ділянки площею 11,25 га, з 4820986000:01:000:0016 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Березанської селищної ради (колишньої Чапаєвської сільської ради Березанського району) Миколаївського району Миколаївської області, що підтверджується наявним у матеріалах справи Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомогомайна щодо об`єкта нерухомого майна № 399874287від 18 жовтня 2024 року та копією Державного акта на право власності на землю серії МК № 072867, виданого Березанською районною державною адміністрацією 05 травня 2005 року.
Належна позивачці земельна ділянка з 01 грудня 2006 року перебувала в оренді в ТОВ «ім. К.Л.Петровського», що підтверджується Договором оренди землі від 01 грудня 2006 року, зареєстрованим у Державному реєстрі земель 30 січня 2008 року за №040800700028.
01 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Південь Агро Інвест» укладено Договір оренди землі, згідно з яким ОСОБА_1 передає в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 4820986000:01:000:016 площею 11,25 га, нормативною грошовою оцінкою відповідно 260152,62 грн. з урахуванням коефіцієнту індексації 4,796 та коефіцієнту для ріллі 1,756, договір укладено терміном до 31 грудня 2022 року та є чинним до моменту закінчення збирання врожаю, після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк (пункти 3.1., 3.2.); пунктом 4.1. угоди визначено, що орендна плата вносить орендарем у грошовій формі в розмірі 8,97 % нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає відповідно 23335,69 грн. за рік оренди; із цієї суми орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України (пункт 4.2.); відповідно до пункту 4.4 Договору, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюються з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше), при цьому коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування; пунктом 4.5. угоди визначено, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року; згідно з п. 4.7. Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожен день прострочення; орендар зобов`язаний вчасно сплачувати всі належні орендні платежі (пункт 9.4.); пунктами 12.2., 12.3., 12.4. Договору встановлено, що розірвання даного Договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання Договору в односторонньому порядку є лише випадки, визначені законом; договір набирає чинності після підписання сторонами, право оренди виникає з моменту його державної реєстрації (пункт 14.1.). 
Право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4820986000:01:000:016 зареєстровано за ТОВ «Південь Агро Інвест» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформацією, наявною у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 399874287 від 18 жовтня 2024 року.
Згідно з Актом приймання-передачі земельної ділянки від 15 березня 2023 року до Договору оренди землі від 01 жовтня 2017 року, на підставі заяви позивачки від 15 березня 2022 року земельна ділянка була повернена позивачці ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням терміну договору.
Як вбачається з відповіді Головного управління ДПС у Миколаївській області на адвокатський запит від 31 жовтня 2024 року за вих. № 22728/6/14-29-04-02-05, перерахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_1 з доходу 195 (надання земельної ділянки с/г призначення, майнового паю в лізинг, оренду, суборенду, емфітевзис) від податкового агенту ТОВ «Південь Агро Інвест» у 2022 році відсутні.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів зауважує наступне. 
Договір оренди землі -це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку (частина 1 статті 24 Закону України «Про оренду землі»).
Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку (частина 2 статті 25 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У справі, що переглядається, орендодавиця ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення орендної плати за землю за 2022 рік, пені за затрумку її виплати відповідно до умов договору та втрат з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 3, 4 статті 83 ЦПК України).
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (частина 1 статті 84 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, виходив з того, що за умовами пунктів 4.1 - 4.5 Договору від 01 жовтня 2017 року сторони погодили, що орендна плата за користування земельною ділянкою вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 23 335.69 за рік оренди з утримання з цієї суми податків (зборів), передбачених законодавством у строк не піздніше 01 вересня кожного року. Орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок орендодавця та/або виплачує через касу Орендаря, та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку через місцеві відділення УДППЗ "Укрпошта" шляхом надіслання на адресу Орендодавця поштових переказів, або в іншій формі, погодженій Сторонами. Орендна плата може бути перерахована Орендодавцю як Орендарем, так і за його дорученням, третьою особою, що буде належним виконанням умов даного Договору.
У цій справі суд встановив, що у зв`язку зі спливом строку дії договору оренди землі від 01 жовтня 2017 року земельна ділянка 15 березня 2023 року була повернута позивачці, між тим орендну плату за 2022 рік ТОВ «Південь Агро інвест» ОСОБА_1 не сплатило. 
Тож суд першої інстанції за наявності в матеріалах справи доказів повної несплати орендної плати за 2022 рік та не спростування цих обставин відповідачем, обґрунтовано констатував наявність підстав для стягнення орендної плати.
Крім того, апеляційний суд погоджується з вирішенням судом першої інстанції позовних вимог щодо стягнення заборгованості по орендній платі та пені за несвоєчасний розрахунок по орендній платі, яка передбачена пунктом 47 Договору.
Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував форс-мажорні обставини невиплати орендної плати за 2022 рік, пов`язані з військовою агресією російської федерації у лютому 2022 року, внаслідок чого в Україні було оголошено воєнний стан є неприйнятними з огляду на таке.
За загальним правилом згідно норм чинного законодавства особа, яка порушила виконання зобов`язання, передбачене умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, звільняється від відповідальності за таке порушення, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (частина 1 статті 617 ЦК України). 
Визначення поняття обставин непереборної сили (форс-мажору) наведено в статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Так, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Такими обставинами можуть бути, зокрема, загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, тощо.
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам.
Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Отже, військові дії, які наразі відбуваються на території нашої країни є загальновизнаною обставиною непереборної сили, що, зокрема, засвідчила Торговельно-промислова палата України (далі – ТПП України) у своєму загальному офіційному листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, розміщеному на її офіційному веб-сайті.
ТПП України цим листом засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Проте вказаний лист ТПП України адресований “Всім, кого це стосується”, тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.
При цьому, з юридичної точки зору, а також з позиції судової практики варто зазначити, що загальний офіційний лист ТПП України не є достатнім доказом, що підтверджує (засвідчує) беззаперечне звільнення сторони від відповідальності за порушення виконання зобов`язання, адже цій стороні ще потрібно довести, що таке порушення сталося внаслідок дій воєнного характеру, що безпосередньо впливають на можливість виконання такою стороною відповідного обов`язку, визначеного договором, у справі, що переглядається, договором оренди землі.
Верховний Суд у постанові від 07 червня 2023 року у справі N 906/540/22 зазначив, що лист ТПП від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Саме суд на підставі наявних у матеріалах доказів повинен встановити, чи дійсно такі обставини на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
Посилаючись на форс-мажорні обставини, як на підставу для звільнення від відповідальності, відповідач не довів, як саме проявився форс-мажор у конкретному зобов`язанні. Зокрема, з цього приводу в постанові Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 904/3886/21 зазначено: «… Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом …».
Наявність форс-мажорних обставин може підтверджуватися будь-якими доказами, яких, на думку сторони, буде достатньо для встановлення відповідної обставини. 
Між тим, відповідачем не надано до суду будь-яких письмових доказів на підтвердження таких форс-мажорних обставин, а твердження відповідача про те, що такі обставини є загальновідомими та не потребують доведення не відповідають наведеним нормам цивільно-процесуального права та наведеній судовій практиці щодо їх застосування. Одного лише посилання на наявність форс-мажору недостатньо. 
Отже, відповідач не надав суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень в частині належного виконання свого обов`язку за договором оренди щодо виплати орендної плати, хоча це є його процесуальним обов`язком. 
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на судову практику апеляційних судів є неприйнятною з огляду на приписи частини 4 статті 263 ЦПК України, яка передбачає врахування та застосування судами тільки висновків, що містяться в постановах Верховного Суду.
Стаття 625 ЦК України регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Вона передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не передбачено договором або законом. 
Боржник, який не виконав або неналежно виконав грошове зобов`язання, зокрема, у справі, що переглядається, несплата орендної плати, несе відповідальність, передбачену цією статтею. 
Кредитор має право вимагати від боржника сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення. Це дозволяє компенсувати знецінення грошей через інфляцію. 
Крім інфляційних втрат, боржник зобов`язаний сплатити три проценти річних від суми боргу за кожен день прострочення. Це своєрідна санкція за невиконання грошового зобов`язання. 
Позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на положення частини 2 статті 625 ЦК України просила стягнути з відповідача її користь інфляційні втрати та три проценти річних.
Між тим, суд першої інстанції при розгляді цих вимог помилково вважав, що відшкодування інфляційних втрат, передбачено умовами договору оренди щемлі від 01 жовтня 2017 року. Між тим, пунктом 4.4. цього договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати. Отже, відшкодування інфляційний втрат та індексація орендної плати це різні правові поняття, що регулюються та обраховуються різними нормами матеріального права. 
Вимог про стягнення орендної плати з урахуванням індексації позивачка ОСОБА_1 взагалі не заявляла.
Таким чином, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги щодо складових статті 625 ЦК УКраїни тільки в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат, а в задоволенні стягнення трьох процентів річних від суми боргу за кожен день прострочення безпідставно відмовив, що не оскаржено позивачкою.
За такого доводи скарги про те, що договором оренди не визначений порядок проведення індексації з огляду на що орендна плата повинна індексуватися на індекс споживчих цін, не заслуговують на увагу, оскільки позовні вимоги не містять вимог щодо сплати орендної плати з урахуванням індексації.
Ураховуючи наведене, дослідивши доводи та мотиви апеляційної скарги, колегія суддів робить висновок про правильність висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ТОВ «Південь Агро Інвест» залишити без задоволення, а рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2025 року залишити без змін.
Щодо судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом суправ, зокрема, з витрат на професійну правничу допомогу (частина 1, 3 статті 133 ЦПК України). 
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів статті 141 ЦПК України.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).
Інші, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, зокрема, у разі задоволення позовних вимог на відповідача (частина 2 статті 141 ЦПК України).

В своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТОВ «Південь Агро Інвест» витрати на професійну правничу допомогу понесені нею в суді апеляційної інстанції за нгаписання відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 3 000 грн. 
Згідно з положеннями частин 1-5 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137, частина 8 статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачка надала: копію додаткової угоди від 08 липня 2025 року № 2 до договору про надання правничої допомоги № 50/24 від 18 жовтня 2024 року; копію акту приймання-передачі наданих послуг № 2; квитанцію до прибуткового касового ордеру від 08 липня 2025 року № 18 на суму 3 000 грн.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22) вказано, що: «апеляційне провадження має певні етапи, які вимагають як дій суду, так і дій інших учасників справи.
А саме: суд апеляційної інстанції перевіряє відповідність апеляційної скарги щодо форми і змісту вимогам статті 356 ЦПК України, дотримання строку, встановленого статтею 354 ЦПК України, повноважень особи, яка подала таку скаргу, сплату судових витрат та постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. З цією процесуальною дією суду пов`язано право учасників справи подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого апеляційним судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 360 ЦПК України).
У частинах 2, 4 статті 360 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту відзиву та вказано на необхідність надання доказів надсилання його копій та документів, доданих до нього, іншим учасникам справи.
Тобто надання відзиву на апеляційну скаргу є реалізацією принципу змагальності сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 та стаття 12 ЦПК України).
Подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги».
З огляду на зазначене та, враховуючі те, що сторона відповідача не надала будь-яких заперечень щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу за складання відзиву на апеляційну скаргу, судові витрати ОСОБА_1 , понесені на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000 грн підлягають задоволенню. 
Таким чином, з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в сумі 3 000 грн, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Оскільки апеляційну скаргу ТОВ «Південь Агро Інвест» залишено без задоволення, підстави для розподілу витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» залишити без задоволення.
Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 3 000 витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.В. Крамаренко
О.О. Ямкова
Повне судове рішення складено 29 липня 2025 року.