Справа № 442/8962/24                                 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С. 
Провадження № 22-ц/811/793/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий – суддя Цяцяк Р.П.,
судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю: секретаря Підлужного В.І.;
позивача ОСОБА_1 
та його представника – адвоката Березяк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Медведя Василя Осиповича, представника ОСОБА_2 , на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області, про усунення перешкод у праві користування земельною ділянкою, у якому просив зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 : 
1) усунути перешкоди в користуванні проїздом до належного йому житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 4621283600:01:001:0072, що знаходяться на АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу металевої огорожі, хвіртки, арки для винограду і гаража, та звільнити проїзд до земельної ділянки під кадастровим номером 4621283600:01:001:0072; 
2) не чинити перешкод для проходу, проїзду до земельної ділянки згідно генерального плану забудови ОСОБА_1 по заїзній дорозі від В до Г комунальної власності Довжанської сільської ради відповідно до кадастрового плану.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач є власником житлового будинку на АДРЕСА_1 .
У 2022 році малим приватним підприємством «Землемір» на замовлення позивача було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0835 га за вищевказаною адресою. 
У 2023 році за позивачем зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 4621283600:01:001:0072, однак сусідка ОСОБА_2 відмовлялася погодити межі суміжної земельної ділянки. Вирішити конфлікт за допомогою земельної комісії не вдалося.
Стверджував, що для доступу до земельної ділянки позивача на АДРЕСА_1 передбачено спільний проїзд через суміжну земельну ділянку, яка перебуває в користуванні ОСОБА_2 . Про наявність спільного проїзду зазначено у генплані с.Довге. Зокрема, з опису меж його земельної ділянки видно, що до належного йому господарства вказана земля загального користування (від В до Г). Вказаний спільний проїзд був предметом спору між його родичами та родичами ОСОБА_2 ще з 1950-х років. Ще на той час встановлено, що ділянка розміром 2,5 м є дорогою, якою сторони повинні користуватися спільно. Незважаючи на вказане, ОСОБА_2 самоправно та без погодження загородила спільний проїзд на дорозі загального користування встановила браму і спорудила дві арки для винограду, тим самим унеможливила прохід чи проїзд на авто цією дорогою. На даній дорозі встановила ще й гараж. Позивач звертався стосовно законності цієї побудови в Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю, але перевірку проведено не було а його звернення залишилось без розгляду.
Стверджує, що земельна ділянка, яка є між будинковолодіннями сторін спору, є землею загального користування та фактично «тупиковим проїздом», оскільки іншого шляху для того, щоб потрапити транспортом до земельної ділянки та будинку позивача немає, так само, як відсутній дозвіл сільської ради чи іншого уповноваженого органу на встановлення огорожі, а тому позивач вважає, що облаштування огорожі проводились ОСОБА_2 незаконно, самочинно на території земель загального користування, які повинні перебувати у загальному користуванні (а.с. 2-8).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2025 року (з урахуванням ухвали згаданого суду від 04 березня 2025 року про виправлення описки в мотивувальній частині згаданого рішення суду) позов задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні проїздом до належного ОСОБА_1 житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 4621283600:01:001:0072, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу металевої огорожі, хвіртки, арки для винограду, гаража та звільнити проїзд до земельної ділянки під кадастровим номером 4621283600:01:001:0072, не чинити перешкод для проходу, проїзду до земельної ділянки згідно генерального плану забудови до земельної ділянки ОСОБА_1 по заїзній дорозі від В до Г комунальної власності Довжанської сільської ради відповідно до кадастрового плану.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 грн. 21 коп. сплаченого судового збору (а.с. 71-75).

Дане рішення оскаржив представник відповідачки.
Апелянт просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та на порушення норм процесуального права.
Зазначає, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за свого життя (а саме – 24.01.1985 року) склала заповіт, яким усе майно заповіла своїй внучці ОСОБА_4 (відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 – ОСОБА_2 ), яка «набула право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку загальною площею 0,17 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка належала спадкодавцю на підставі рішення Довжанської сільської ради Дрогобицького району Львівської області за № 10 від 05.02.1994 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» та Додатку № 2 до рішення Довжанської сільської ради Дрогобицького району Львівської області за № 10 від 05.02.1994 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті її бабці - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
       Звертає увагу на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.11.2024 року у справі № 442/9003/24 (яке набрало законної сили)за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку загальною площею 0,17 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка належала спадкодавцю.
Зазначає, що матеріали справи не містять генерального плану села Довге, який був би затвердженим у встановленому законом порядку, а згідно будівельного паспорта земельної ділянки в с. Довге від 1981 року, забудовник ОСОБА_5 (а саме: плану земельної ділянки, який розроблений та затверджений районним архітектором Дрогобицького району) не вбачається наявності будь - якого проїзду через спірну ділянку, а відображено лише та виключно заїзд. В той же час, будь - яке будівництво, а відтак - і розташування житлових будинків, погоджується та розробляється саме із врахуванням генерального плану населеного пункту.
Вважає, що належним письмовим доказом, який може підтвердити факт створення перешкод у користуванні земельною ділянкою, може бути лише висновок земельно - технічної експертизи, за результатом якого суд може прийти до висновку про наявність або ж відсутність порушених прав, однак матеріали справи не містять жодного висновку земельно - технічної експертизи, який може або ж міг би підтвердити викладені в позові обставини.
Зазначає, що металева огорожа, хвіртка, арка для винограду, гараж є приватною власністю ОСОБА_2 , які остання успадкувала після смерті своєї бабці ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 30.03.2000 року за № 1-512), і не є жодним самочинним будівництвом в силу вимог ст. 376 ЦК України.
Звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять жодного доказу, який міг би встановити або підтвердити порушення законних прав та інтересів позивача у справі, або ж неможливість здійснення перебудови (переобладнання) у випадку порушення таких прав, а відтак, доводи позивача зводяться виключно та лише до припущень (а.с 84-88).

Представник позивача надіслала Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін ( а.с. 128-136).

        Меденицька селищна рада Дрогобицького району Львівської області надіслала до суду апеляційної інстанції Заяву про розгляд справи без участі її представника, у якій зазначається, що «при розгляді справи покликаємось на розсуд суду» (а.с. 165).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони позивача та його представниці, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, задоволення позовних вимог суд мотивував тим, що «через подвір`я ОСОБА_2 проходить прохід (дорога загального користування) з ОСОБА_6 шириною 3 м», що стверджується «Актом обміру /уточнення/ розмірів земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку ОСОБА_2 від 30.06.2009».
Колегія суддів вважає, що вищезгадані висновки судом зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а відтак – за недоведеності цих обставин, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що: 
-        кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4);
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);
-        суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);
-        жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Всіма учасниками справи визнається (а відтак, у відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає) те, що:
-сторони спору є власниками житлових будинків з належними до них господарськими спорудами, які є збудованими та знаходяться на суміжних земельних ділянках у селі Довге Дрогобицького району Львівської області;
-житловий будинок позивача знаходиться на земельній ділянці площею 0,0835 га з кадастровим номером 4621283600:01:001:0072 на АДРЕСА_1 ;
-житловий будинок відповідачки знаходиться на земельній ділянці на  АДРЕСА_2 , яка є суміжною з земельною ділянкою позивача з кадастровим номером 4621283600:01:001:0072 на АДРЕСА_1 .

На твердження позивача (зокрема – у доводах позовної заяви), для доступу до належної йому на праві власності земельної ділянки на АДРЕСА_1 передбачено спільний «тупиковий проїзд» через суміжну земельну ділянку, яка перебуває в користуванні ОСОБА_2 , про що зазначено у генплані села Довге, і цей спільний проїзд є предметом спору між його родичами та родичами ОСОБА_2 ще з 1950-х років. Однак, ОСОБА_2 самоправно та без погодження загородила цей спільний проїзд, а саме: на дорозі загального користування встановила браму і гараж та спорудила дві арки для винограду.

Стороною відповідачки до суду першої інстанції 18.12.2024 року було подано Письмові пояснення, у яких позовні вимоги та доводи позовної заяви заперечуються у повному обсязі з тих підстав, що:
-відповідачка ОСОБА_2 «набула право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку загальною площею 0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка … розташована за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті її бабці – ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 »;
-позивач не долучив до матеріалів справи належних та допустимих доказів про наявність спірного «тупикового проїзду» через земельну ділянку, яка перебуває у власності відповідачки ОСОБА_2 , та (відповідно) доказів про наявність перешкод (спірних огорожі, хвіртки, арки для винограду, гаража) для доступу позивача до належної йому земельної ділянки (а.с. 47-50).

Аналогічні доводи наведено також і у апеляційній скарзі.

Як вбачається з вищенаведених доводів сторін спору, в першу чергу предметом доказування в цій справі є та обставина, що через належну відповідачці земельну ділянку до земельної ділянки, власником якої є позивач, дійсно проходить дорога загального користування, на якій відповідачкою дійсно самочинно встановлено перешкоди у вигляді спірних огорожі, хвіртки, арки для винограду та гаража.
В ході апеляційного розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачу та його представниці було запропоновано назвати конкретні аркуші справи, які вони вважають належними та допустимими доказами того, що дійсно через належну відповідачці земельну ділянку до земельної ділянки, власником якої є позивач, проходить дорога загального користування, на якій відповідачкою дійсно самочинно встановлено перешкоди у вигляді спірних огорожі, хвіртки, арки для винограду та гаража.
На твердження сторони позивача, такими належними та допустимими доказами є аркуші справи 26, 27, 66 та 67, які є викопіюваннями з генплану села Довге за 1970 рік (а.с. 26 і 27), викопіюванням з кадастрової карти села Довге (а.с. 66) та кадастровим планом земельної ділянки позивача номер 4621283600:01:001:0072 (а.с. 67).
Оглянувши в судовому засіданні вищенаведені докази колегія суддів прийшла до висновку про те, що жоден з наведених вище доказів не може бути визнаний належним та допустимими доказом існування дороги загального користування, яка є прокладеною до земельної ділянки позивача на АДРЕСА_1 і також такою, що проходить через земельну ділянку відповідачки на АДРЕСА_2 у згаданому селі.
В той же час, як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.03.2000 року, відповідачка успадкувала житловий будинок на АДРЕСА_2 з належними до нього господарськими спорудами, зокрема: два сараями та огорожею (а.с. 54), а тому ці господарські споруди аж ніяк у 2025 році не можна визнати такими, що встановлені самочинно, а тому такими, що підлягають демонтажу.

В суді апеляційної інстанції позивач та його представниця визнали ту обставину, що їм з доводів апеляційної скарги стало відомо, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2024 року у справі № 442/9003/24 за ОСОБА_7 визнано право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_2 , а також те, що згадане рішення суду на час ухвалення оскаржуваного рішення вже набрало законної сили.
Таким чином, на час ухвалення судом оскаржуваного рішення вже було в законній силі рішення суду від 28 листопада 2024 року у справі № 442/9003/24, яким за ОСОБА_7 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_2 , однак ця обставина жодним чином судом при ухваленні оскаржуваного рішення врахованою не була.
Як визнали в суді апеляційної інстанції позивач та його представниця, станом на 04 серпня 2025 року вони вищезгадане рішення суду від 28 листопада 2024 року у справі №442/9003/24 не оскаржували і таке залишається в законній силі.

Відтак, з урахуванням всіх наведених вище обставин в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення, як таке, що ухвалене судом за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а відтак – за недоведеності цих обставин, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення – про відмову у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_8 , представника ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2025 рокускасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 818 (одну тисячу вісімсот вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 13 серпня 2025 року.

       Головуючий:                                                        Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                        Ванівський О.М.

                                                                               Шеремета Н.О.