справа № 369/14132/24
провадження № 22-ц/824/10867/2025
головуючий у суді І інстанції Фінагеєва І.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         1 липня 2025 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб, про що складено актовий запис та видано свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 08 липня 2009 року. Від шлюбу з відповідачем із позивачем залишилася проживати донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
10 листопада 2023 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було винесено рішення №369/11584/22 про зміну розміру аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року у справі № 369/10724/18 на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 500 грн щомісячно та постановлено стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 6 000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 досягла повноліття. Після досягнення дитиною повноліття виплата аліментів припинилась.
ОСОБА_3 з 14 серпня 2023 року є студенткою денної контрактної форми навчання у Київському національному економічному університеті імені Вадима Гетьмана. Термін навчання 3 роки 10 місяців - до липня 2027 року. Вартість навчання у Київському національному економічному університеті імені Вадима Гетьмана за 1 курс складала 33 500 грн, вартість навчання за 2-4 курси складає від 35 140 грн за рік навчання. Також дитина потребує витрат на інші потреби, такі як харчування, проїзд в навчальний заклад, купівля одягу та взуття, огляди у лікарів, тощо.
Як зазначала позивач, у зв`язку з навчанням донька не має змоги працювати та потребує матеріальної допомоги. На даний час вона не досягла 23 років, не створила власної сім`ї та поки що у зв`язку із навчанням матеріально залежить від батьків. Основний тягар, щодо її утримання несе позивач, хоча обов`язки мають покладатися на обох батьків порівну. З 04 серпня 2024 року ніякої матеріальної допомоги відповідач дитині не надає.
В свою чергу з 01 січня 2022 року відповідач проходить військову службу. З 17 листопада 2023 року в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також працевлаштований в ТОВ «ІБІС» та отримує регулярний дохід.
У зв`язку із викладеним, позивач вважала, що відповідач, як батько дитини має змогу надавати їй матеріальну допомогу, яку вона потребує у зв`язку з навчанням, а тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання спільної дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 12 000 грн з подальшою індексацією щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до завершення дитиною навчання.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн щомісячно з подальшою індексацією грошової суми, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 19 серпня 2024 року і до закінчення навчання ОСОБА_3 , але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_1   звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивачем через систему «Електронний суд» подано заяви про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи від 24 жовтня 2024 року, однак судом першої інстанції не надано позивачу жодної відповіді через систему «Електронний суд» або іншими засобами зв`язку та не надано матеріали справи на ознайомлення, чим порушено його процесуальні права та позбавлено можливості подати повноцінну відповідь на відзив відповідача.
Вказує, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів всупереч ст. 182 Сімейного кодексу України не враховано стан здоров`я дитини, не досліджено медичну документацію подану Позивачем та не надано жодних оціночних суджень щодо необхідних оглядів у лікарів та медичних засобів, необхідних дитині щомісяця.Судом не враховано також вартості проїзду до навчального закладу, купівлі необхідного приладдя для навчання та необхідної техніки тощо. При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції помилково виходив лише з матеріального становища батьків повнолітньої дитини та врахував, що донька сторін навчається у навчальному закладі на денній формі навчання, а тому має право на отримання матеріальної допомоги від батьків.
Звертає увагу, що позивача не було повідомлено через систему «Електронний суд» або іншими засобами зв`язку про:протокольну ухвалу від 16 січня 2024 року, якою клопотання позивача про витребування доказів, подане разом з позовною заявою, задоволено частково та зобов`язано відповідача надати суду інформацію про його доходи; протокольну ухвалу від 16 січня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів від 16 грудня 2024 року.
Вказує, що позивача позбавлено можливості доказування факту, що на утриманні відповідача не перебувають дружина - ОСОБА_4 та їх спільна неповнолітня донька - ОСОБА_3 , 2014 року народження (на підставі клопотання від 14 грудня 2024 року). В матеріалах справи відсутні докази про те, що дружина відповідача та їх спільна дитина потребують матеріальної допомоги. Наявність у відповідача дружини та дитини за недоведеністю того, що вони потребують допомоги, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів:
Зазначає, що відповідачем не підтверджено факту недієздатності або інших підстав того, що його дружина з 8 серпня 2022 не працює;відповідачем документально не підтверджено жодних витрат на утримання дружини та неповнолітньої доньки;за інформацією наданою особисто відповідачем позивачу та доньці ОСОБА_3 , 2006 р.н., його дружина та неповнолітня донька з весни 2022 року перебувають в Німеччині, мають тимчасовий захист та отримують повне матеріальне забезпечення від цієї країни.
 Вважає, що позивача позбавлено можливості доказування факту наявності у відповідача інших доходів, які можуть бути підтверджені рухом коштів на його рахунках у фінансових установах України (клопотання від 7 серпня 2024 року).
  Зазначає, що розмір аліментів визначений в сумі 12 000 грн не погіршує матеріальне становище відповідача, відповідає потребам дитини та не суперечить законодавству.
 5 червня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 , в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 Вказує, що ухвалюючи рішення від 17 квітня 2025 року і встановлюючи аліменти в сумі 5 000 гривень суд дійсно оцінив і необхідність отримання дитиною аліментів, і можливість їх сплачувати відповідачем. 
Зазначає, що в справі відсутні будь які докази матеріального стану дитини: чи є/нема в ОСОБА_3 джерела доходу, враховуючи той факт, що роботи в м. Києві багато і було б бажання. А зважаючи на те, що навчання на денній формі ніяк не перешкоджає мати додатковий заробіток, особливо, якщо навчання в умовах воєнного стану в більшості проводиться в дистанційній формі: працювати можна не повний робочий день; мати підробіток кілька разів на тиждень/онлайн і т.д. Апелянт цей факт замовчує; чи наявні рахунки/депозити, відкриті на ім`я ОСОБА_3 тощо. Чи отримує вона інші грошові виплати, наприклад, враховуючи її діагнози;  розмір витрат, вказаний в позові, ніяк не розшифрований, належних і допустимих доказів не надано.
 У судове засідання сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції суду.
30 червня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності.
Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку сторін такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.  
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 25 лютого 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 27 листопада 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 08 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис від 27 листопада 2007 року № 1238).
Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 17 серпня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис від 17 серпня 2006 року № 2102).
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи № 13-07/3467 від 02 серпня 2021 року та № 13-07/2121 від 10 липня 2020 року, відповідно.
Відповідно до копії договору № 2310984666 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 14 серпня 2023 року, ОСОБА_3 - студентка денної форми навчання факультету управління персоналом, соціології та психології за спеціальністю журналістика у Київському національному економічному університеті імені Вадима Гетьмана. Строк надання освітньої послуги (навчання) - 3 роки 10 місяців. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 134 000,00 грн.
Згідно копії Наказу № 730-33 проректора з науково-педагогічної роботи Київського національного університету імені Тараса Шевченка Андрія ГОЖИКА від 04 лютого 2025 року «Про поновлення з іншого ЗВО», ОСОБА_3 поновлено з 20 січня 2025 року у складі студентів 2 курсу здобувачів першого (бакалаврського) рівня Навчально-наукового інституту журналістики Київського національного університету імені Тараса Шевченка, денної форми навчання, спеціальності 061 «Журналістика», освітньої програми «Журналістика та соціальна комунікація». Навчання за кошти фізичних та/або юридичних осіб. Навчалася у Київському національному економічному університеті імені Вадима Гетьмана за спеціальністю 061 «Журналістика», освітня програма «Економічна журналістика» денної форми здобуття освіти за кошти фізичних/юридичних осіб. Була відрахована з 2-го курсу першого (бакалаврського) рівня. Включено до індивідуального навчального плану ОСОБА_3 академічну різницю - 19 кредитів ECTS (4 іспити, 1 залік) з терміном її складання до 01 травня 2025 року. Встановлено дату закінчення навчання 30 червня 2027 року. Вартість за період внесення оплати за навчання: 1 курс навчання - 58900,00 грн., 2 курс навчання - 67700,00 грн., 3 курс навчання - 71100,00 грн., 4 курс навчання - 71100,00 грн., загальна вартість за весь період навчання - 268800,00 грн.
 Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що заробітна плата відповідача не є стабільною, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,  також суд прийняв до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог та вважав, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі   5 000 грн щомісячно з подальшою індексацією грошової суми.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України).
Так, ч. 1 ст. 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст.199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Водночас обов`язок утримувати дітей згідно положень ст.180 СК України лежить на обох батьках.
Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Так, визначаючи розмір аліментів на повнолітню дочку сторін, яка продовжує навчання у розмірі 5 000 грн, судом першої інстанції було правильно враховано визнання відповідачем позову частково, а саме на суму 5 000 грн, враховано наявність у відповідача неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , дружини, яка не працює, довідку про доходи (Форма ОК-7), відповідно до якої щомісячний дохід останнього не є стабільним, залежить від додаткових виплат за проведення навчальних занять, доходу ТОВ «ІБІС» та в середньому складає 35 000 грн на місяць. Середній дохід відповідача як військовослужбовця складає 26 000 грн на місяць.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів всупереч ст. 182 Сімейного кодексу України не враховано стан здоров`я дитини, не досліджено медичну документацію подану позивачем та не надано жодних оціночних суджень щодо необхідних оглядів у лікарів та медичних засобів, необхідних дитині щомісяця, а також те, що судом не враховано вартості проїзду до навчального закладу, купівлі необхідного приладдя для навчання та необхідної техніки тощо не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки суд має оцінити докази як кожний окремо, так і всі надані докази в сукупності, що і було зроблено судом першої інстанції.
Так, як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що дитина крім навчання, потребує огляду лікаря-окуліста та підбір контактних лінз - від 2 090 грн за рік; купівлі окулярів - від 1 800 грн за рік;щомісячної купівлі лінз та розчину для лінз - від 9 279 грн за рік;огляду лікаря-ендокринолога, а також ультразвукової діагностики щитовидної залози та аналізів щопівроку, купівлі ліків - від 16 750 грн за рік; харчування - від 84 000 грн в рік;проїзд в навчальний заклад - від 11 000 грн в рік;надання кишенькових коштів - від 11 000 грн в рік;купівлі одягу та взуття - від 25 000 грн в рік;купівлі необхідних засобів гігієни, оплати мобільного зв`язку, Інтернету - від         13 000 в рік;купівлі необхідної техніки (телефон, ноутбук - 18 998 грн);купівлі підручників, зошитів, а також непередбачувані витрати та розваги - від 30 000 в рік.
В той же час, стороною позивача не було подано обґрунтованого розрахунку таких витрат, обґрунтувань необхідності понесення таких витрат та доказів понесення таких витрат на систематичній основі.
Посилання на те, що дитині сторін необхідно проходити медичне обстеження що півроку та раз на рік не підтверджені жодними доказами. Також не наведено доводів, щодо необхідності проходити такі медичні огляди саме у медичних клініках на платній основі.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції неправильно оцінив подані відповідачем докази, які підтверджують наявність в останнього малолітньої дитини, дружини, оскільки сім`я відповідача знаходиться за межами України, апеляційний суд критично оцінює, оскільки судом першої інстанції надана належна правова оцінка та, при визначенні розміру аліментів, зроблено мотивований висновок, який відповідає чинному законодавству України щодо обов`язку відповідача утримувати неповнолітню дитину.
Більш того, доводи про те, що дружина та донька відповідача з 2022 року проживають в Німеччині, де мають тимчасовий захист та отримують повне матеріальне забезпечення від цієї країни колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи не підтверджені доказами та не дають підстав вважати, що відповідач не утримує свою сім`ю, навіть якщо вони проживають не в Україні.
Не обґрунтованими також є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не повідомив сторону позивача про розгляд її клопотань про витребування доказів чим позбавив її можливості доказування, оскільки ЦПК не передбачено такого обов`язку суду, з урахуванням того, що клопотання були розглянуті в судовому засіданні 16 січня 2025 року, в яке позивачка будучи належним чином повідомленою не з`явилась. Також позивачка не з`явилась у судове засідання 24 лютого 2025 року та просила розглядати справу за її відсутності. Більш того, як вбачається із матеріалів справи, судове засідання було неодноразово відкладено, позивачка в судові засідання не з`являлась, однак у спростування доводів відповідача подавала до суду відповідь на відзив відповідача та клопотання про долучення доказів, а тому доводи про те, що сторона позивача була позбавлена можливості доказування у справі не відповідають дійсності.
Апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було розглянуто клопотання сторони про витребування доказів, які були частково задоволені.
Так, судом було витребувано за клопотанням позивача довідку (Форма ОК-7) про доходи відповідача. Більшість інших доказів було надано стороною позивача разом із запереченнями на відзив, а саме виписку про рух коштів, копію даних з сайту ЄДЕБО, копія картки транспортного засобу, копії відповідей з банків про рух коштів відповідача, яким була надана відповідна оцінка судом першої інстанції.
Клопотання про витребування доказів у апеляційному суді стороною позивача не заявлялось.
Доводи апеляційної скарги зводяться до не згоди позивача з оскаржуваним рішенням, належних та допустимих доказів, які були б підставою для спростування висновків у оскаржуваному рішенні позивачка не надала.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Нових доказів для дослідження, які могли б стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції стороною позивача не надано.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив всі обставини справи, надав належну правову оцінку наданим сторонами доказам, а тому дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції  залишити без змін.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                                 Т.О. Писана
 
Судді                                                                             К.П. Приходько
 
                                                                                       С.О. Журба