ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 542/977/23
провадження № 51-1529 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді                                  ОСОБА_1 ,
суддів:                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника                                                   ОСОБА_6 ,
законного представника                       ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвали ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08 липня 2024 року та Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2025 року про застосування стосовно 
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця та жителя  

АДРЕСА_1 ,
примусових заходів медичного характеру за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ухвалою від 08 липня 2024 року, залишеною без змін ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 18 березня 2025 року, застосував стосовно ОСОБА_8 за вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
За ухвалою суду ОСОБА_8 22 січня 2023 року приблизно о 14 год, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , кулаками та ногами у взутті наніс ОСОБА_9 не менше чотирьох ударів у голову, заподіявши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили розлад здоров`я, пов`язаний зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник, не погодившись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Свої вимоги захисник мотивував тим, що:
суд першої інстанції: 
- залишив поза увагою те, що слідчий ОСОБА_10 , який проводив слідчі та процесуальні дії 12 квітня 2023 року, був неповноважною особою;
- не зважив на його посилання про визнання недопустимими доказами висновків експертів через невідкриття медичних документів стороні захисту під час виконання вимог ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та їх отримання органом досудового розслідування не у визначеному законом порядку;
- постановив рішення, яке не відповідає ст. 370 КПК;
суд апеляційної інстанції: 
- належним чином не перевірив доводів його апеляційної скарги та постановив рішення, яке не відповідає вимогам КПК.
Позиції учасників судового провадження
Захисник, законний представник підтримали доводи касаційної скарги, просили скасувати оскаржувані рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані рішення без змін.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У поданій касаційній скарзі захисник покликається на істотне порушення приписів кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення, яке за приписами ч. 1 ст. 412 цього Кодексу перешкодило чи могло перешкодити судами ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
Вимогами ст. 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
За змістом ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру (ч. 2 ст. 19 КК).
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 93 КК примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 94 КК визначено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такий примусовий захід медичного характеру як госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом. Такий захід може бути застосований судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду (ч. 4 ст. 94 КК).
При перевірці матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції встановлено, що свої висновки про вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, зокрема: 
- показань потерпілого ОСОБА_9 про те, що 22 січня 2023 року біля його будинку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 наніс йому численні удари руками та ногами в голову та обличчя. У результаті отриманих травм він втратив зір на одне око. Зазначені показання потерпілий підтвердив під час слідчого експерименту 12 квітня 2023 року;
- показань свідка ОСОБА_11 про те, що вона 22 січня 2023 року приблизно о 14 год, вийшовши з будинку ОСОБА_9 , бачила як ОСОБА_8 наніс потерпілому один удар рукою в обличчя, від якого останній упав на землю. Коли ОСОБА_9 лежав на землі, ОСОБА_8 наніс потерпілому ще три удари ногами в обличчя. Свої показання ОСОБА_11 підтвердила під час слідчого експерименту 12 квітня 2023 року;
- протоколу огляду місця події від 22 січня 2023 року (з фототаблицями до нього), згідно з яким було оглянуто прилеглу територію домогосподарства АДРЕСА_3 ;
- висновку експерта № 59 від 11 березня - 07 квітня 2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено тілесне ушкодження у вигляді, зокрема, травми лівого ока у вигляді контузії тяжкого ступеня з розривом склери та випадінням внутрішніх оболонок, тотальної гіфеми (наявності крові в передній камері ока), субкон`юктивального крововиливу та гематоми повік, яка утворилась від не менш як однократної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактною поверхнею, та яка не характерна для утворення при падінні на площині «з висоти власного зросту».Вищевказана травма лівого ока призвела до повної втрати зору на ліве око (гострота зору лівого ока до травми становила 0,8, після травми - 0 (нуль), тобто викликала розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою загальної працездатності більше ніж на одну третину, що є тяжким тілесним ушкодженням;
- висновку експерта № 85 від 13 квітня 2023 року, відповідно до якого показання потерпілого та свідка, надані ними під час слідчих експериментів, не протирічать об`єктивним судово-медичним даним щодо локалізації, кількості та механізму утворення виявленого у ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження. 
Водночас місцевий суд проаналізував і надані в судовому засіданні показання ОСОБА_8 , дав їм належну оцінку, співставивши їх із сукупністю інших досліджених доказів. При цьому суд, навівши відповідні мотиви у своєму рішенні, визнав безпідставними твердження ОСОБА_8 як про те, що він 22 січня 2023 року знаходився в іншому місці, тому не причетний до заподіяння ОСОБА_9 тілесного ушкодження, так і про те, що потерпілий та свідок його обмовили через корисливі мотиви.
Також під час судового розгляду місцевий суд дослідив і висновок судово-психіатричного експерта № 188 від 05 травня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_8 на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії, параноїдної форми, параноїдний синдром, загострення і страждав ним у період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння. Наявне в ОСОБА_8 хронічне психічне захворювання позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння, і позбавляє такої здатності на даний час. ОСОБА_8 за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
З огляду на це суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування стосовно ОСОБА_8 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 121 КК, примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
При цьому суд першої інстанції не встановив обставин, які б указували, що на час розгляду справи ОСОБА_8 одужав або внаслідок змін у стані його здоров`я відпала потреба в застосуванні цих примусових заходів.
Під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК, належним чином перевірив доводи апеляційної скарги захисника, яка за своїм змістом є аналогічною до доводів, викладених у його касаційній скарзі, проаналізував їх, дав на них вичерпні відповіді, навівши в ухвалі відповідне обґрунтування.
Оскаржувані захисником ухвали судів першої та апеляційної інстанцій належним чином умотивовані та обґрунтовані і за змістом відповідають вимогам статей 370, 372 та 419 КПК.
Доводи захисника про неповноважність слідчого 
У касаційній скарзі захисник покликається на те, що слідчий ОСОБА_10 , який проводив слідчі та процесуальні дії 12 квітня 2023 року (призначення експертиз, проведення слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка), був неповноважною особою.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 11 квітня 2023 року начальник Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області у зв`язку зі зміною правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 125 на ч. 1 ст. 121 КК своєю постановою визначив підслідність цього кримінального провадження за слідчим відділом ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.
11 квітня 2023 року постановою т.в.о. заступника начальника СВ ВП № 3 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області для здійснення досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні визначено старшого слідчого СВ ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 . 
Відтак, колегія суддів уважає, що слідчий ОСОБА_10 був повноважною особою на час призначення експертиз, проведення слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка, а тому доводи сторони захисту в цій частині є безпідставними.
Доводи захисника про недопустимість як доказів висновків експертів 
Захисник у касаційній скарзі вказує на недопустимість доказів - висновків експертів - через невідкриття медичних документів, на підставі яких вони були складені, стороні захисту під час виконання вимог ст. 290 КПК та їх отримання органом досудового розслідування не у визначеному законом порядку.
За змістом статей 86, 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, у тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 290 КПК, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання, зокрема, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.
Законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає сторонам майбутнього судового розгляду можливість ознайомитися із доказами кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватися у змагальній процедурі судового розгляду.
Положеннями ст. 84 КПК визначено, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 754/14281/17 (постанова від 27 січня 2020 року, провадження № 51-218кмо19) дійшла висновку про те, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 цього Кодексу , автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438  КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 15 червня 2023 року сторона захисту ознайомилась із матеріалами досудового розслідування в повному обсязі, зокрема, із усіма висновками експертів. 
Цього ж дня захисник ОСОБА_6 звернувся до слідчого з клопотанням про надання для ознайомлення оригіналів медичної документації потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , на підставі яких було складено відповідні висновки експертів. 
Слідчий постановою від 15 червня 2023 року частково задовольнив клопотання захисника та надав для ознайомлення лише завірену належним чином карту виїзду швидкої допомоги за № 560, оскільки вся інша медична документація вже була повернута до установ, з яких вони витребовувались. 
З метою забезпечення права сторони захисту на ознайомлення із оригіналами медичної документації потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , на підставі яких були складені висновки експертів (що були відкриті стороні захисту у порядку, передбаченому ст. 290 КПК), та недопущення порушення права на захист суд першої інстанції за клопотанням захисника ОСОБА_6 ухвалив рішення (22 лютого та 21 березня 2024 року) про їх витребування.
У подальшому місцевий суд надав стороні захисту для ознайомлення витребувану медичну документацію потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та безпосередньо дослідив її в судовому засіданні.
Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, слушно зауважив про те, що під час судового розгляду стороні захисту було надано достатньо часу для ознайомлення із оригіналами медичної документації потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а тому вона мала реальну можливість реалізувати своє право на ознайомлення.
Предметом апеляційної перевірки також були й доводи сторони захисту про порушення їх права на ознайомлення зі всіма матеріалами кримінального провадження, а також документами, на підставі яких проводились судові експертизи, з якими суд апеляційної інстанції не погодився, з огляду на те, що після ознайомлення з витребуваними місцевим судом медичними документами, захист будь-яких клопотань про призначення у справі відповідної повторної чи додаткової експертизи не заявляв.
Враховуючи викладене, хоча під час виконання вимог ст. 290 КПК стороні захисту не було надано доступу до медичних документів потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з урахуванням правового висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, колегія суддів не вбачає істотного порушення вимог КПК, що може бути підставою для визнання висновків експертів недопустимими доказами з цих підстав, оскільки стороні захисту було забезпечено можливість ознайомитися з цими документами під час судового розгляду.
Водночас Суд зауважує, що у своїй касаційній скарзі захисник не навів переконливих обґрунтувань, яким чином невідкриття медичних документів саме на стадії виконання вимог ст. 290 КПК порушило право ОСОБА_8 на захист та вплинуло на процес вибудовування лінії захисту від обвинувачення.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що медична документація може бути надана безпосередньо потерпілою особою або на запит слідчого, і лише у випадку неможливості отримати документи у такий спосіб слідчий звертається до слідчого судді з метою отримати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, медичні документи ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , на підставі яких проводились судові експертизи, було надано медичними установами на запит органу дізнання та на виконання ухвали слідчого судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2023 року про тимчасовий доступ до речей та документів.
Враховуючи те, що частину медичних документів потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було надано медичними установами на запит органу дізнання, дозвіл слідчого судді на отримання цієї документації, як про це зазначає захисник, не є обов`язковим, а тому його твердження про їх отримання не у визначеному законом порядку не заслуговують на увагу.
З огляду на вищезазначене колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи захисника про недопустимість висновків експертів.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвали Новосанжарського районного суду Полтавської області від 08 липня 2024 року та Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2025 року стосовно ОСОБА_8 - без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                               ОСОБА_3