Справа № 344/21477/24 
Провадження № 22-ц/4808/1194/25 
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                 Девляшевського В.А.,
суддів:                         Максюти І.О., Мальцевої Є.Є.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду, ухвалене головуючим суддею Битківським Л.М. 10 червня 2025 року, у справі за позовом ТзОВ «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 3901760524 від 06 травня 2024 року у загальному розмірі 33 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.05.2024 між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1  було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 3901760524 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. За умовами договору відповідачка отримало позику у розмірі 8 000 грн шляхом перерахунку на поточний рахунок, строк позики (строк дії договору) 360 днів зі стандартною процентною ставкою 1,5% в день. 
Позивач вказав, що виконав в повному обсязі свої зобов`язання та надав відповідачці грошові кошти в розмірі 8 000 грн, в той час як ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила.
За таких обставин утворилась заборгованість, яка станом на 27.11.2024 складає 33 000 грн, з яких: 8000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 21 000 грн - за процентами; 4000 грн - неустойка за кожен день прострочення повернення позики та процентів у строки.
З цих підстав просив позов задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором.
Рішенням Богородчанського районного суду від 10 червня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № 3901760524 від 06 травня 2024 у розмірі 20 800 грн та судові витрати в розмірі 1526,84 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням в частині задоволених позовних вимог, представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права, незастосуванні норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. На думку апелянта, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором. 
Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність реквізитів платіжної карти боржника на договорах фінансового кредиту, паспортах споживчих кредитів, що унеможливлює виконання ОСОБА_1 взятих кредитних зобов`язань за вказаними договорами. Вказує, що позивачем надано розрахунок без зазначення детального розрахунку, який би включав суму щомісячного платежу, суму погашення тіла та відсотків. 
Апелянт з посиланням на ст. 1, 2, 3, 11 та 12 ЗУ «Про електрону комерцію» вважає, що позивачем не підтверджено укладення договору позики з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора. Позивач належних та допустимих доказів, у яких було б зафіксовано чітку послідовність всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі не надав.
На думку представника ОСОБА_1 , сума заборгованості за нарахованими процентами не є співмірною сумі кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, тому розмір процентів підлягає зменшенню. 
Просить оскаржене рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. Стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір.
У поданому відзиві представник ТОВ «Іннова Фінанс» доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що при подачі позовної заяви було долучено всі докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору, видачі кредитних коштів, наявну та непогашену заборгованість відповідачки. Позичальницею під час укладення договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID, при реєстрації та вході в особистий кабінет ОСОБА_1 використала фінансовий номер мобільного телефону та електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Саме на вказану адресу був відправлений одноразовий ідентифікатор (elu4c9frf), яким був підписаний договір про надання коштів у позику. Положення укладеного між сторонами договору № 3901760524 від 06.05.2024 містять всі істотні умови кредитування, в тому числі розмір позики, відсоткову ставку, чіткий термін кредитування, порядок повернення платежів. Крім того позивачем долучено до позовної заяви квитанцію на підтвердження переказу коштів, яка є належним доказом у справі, оскільки містить необхідні реквізити. Зауважує, що відповідачкою не надано контррозрахунку, доказів стосовно неотримання коштів, банківських виписок на підтвердження того, що перерахунку коштів за спірним договором не відбулося. Представник позивача вказує, що нарахування процентів здійснювалось відповідно до вимог ЗУ «Про споживче кредитування» та в межах погодженого строку кредитування 360 днів. Відповідач здійснила заходи, спрямовані на визнання боргу. Зокрема, проведена часткова сплата за договором на загальну суму 3600 грн в рахунок погашення процентів. Зважаючи на викладене, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене рішення залишити без змін.
За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 33 000 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, справа є малозначною в силу прямої вказівки закону.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам в оскарженій частині відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір надання грошових коштів у позику №3901760524, який підписаний відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором elu4c9frf (а.с. 19-29).
Згідно з п.2.2 вказаного договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму 8 000 грн шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно вимог договору, його додатків.
Умовами договору передбачено: тип позики кредит; мета отримання кредиту для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; строк позики (строк дії договору) 360 днів; п.2.6.1 стандартна процентна ставка становить 1.5% в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п.2.5 цього Договору.
На підтвердження укладання договору позивачем долучено анкету клієнта в якій відповідачка надає електронну пошту, паспортні дані, вказує мету отримання кредитних коштів, номер телефону та електронний платіжний засіб. Одноразові ідентифікатори сторін вказані у договорі позики та паспорті споживчого кредиту після його підписання сторонами (а.с. 12, 31-33).
Згідно з копії довідки від 06.02.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» повідомило позивача про успішність операції згідно договору з ТОВ «Іннова Фінанс», сума - 8 000 грн, ОСОБА_1 , номер картки: НОМЕР_1 (а.с. 92).
Така ж сума позики міститься в квитанції до платіжної інструкції №19849-1354-105915118 від 06.05.2024 (а.с. 45).
Як вбачається з наданого розрахунку про стан заборгованості за договором надання грошових коштів у позику №3901760524 від 06.05.2024 заборгованість ОСОБА_1 за договором позики складає: 8 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 21 000 грн. - заборгованість за процентами та 4000 грн неустойка, що в загальному становить 33000 грн. Загальна сума сплачених коштів позичальником - 3 600 грн. Розрахунок проведено станом на 27 листопада 2024 року (а.с. 82).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт укладення між сторонами договору надання грошових коштів у позику у формі електронного документу з електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а також отримання відповідачкою коштів у сумі 8 000 грн на власний рахунок. Позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Тому, беручи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, суд вважав позовні вимоги обгрунтованими. Водночас, враховуючи положення ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а також часткове погашення відповідачкою заборгованості в сумі 3 600 грн, місцевий суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 20 800 грн.
Колегія суддів погоджується з цим висновком з огляду на таке.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі №234/7719/20.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до змісту статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Доводи представника апелянта про те, що укладення договору позики між сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором у даному випадку не підтверджується, а позивачем не надано інформації з електронного файлу, що визначає послідовність дій учасників електронної комерції щодо укладання електронного договору в ІТС, підписаного одноразовим ідентифікатором договору, то такі не заслуговують на увагу.
В матеріалах справи міститься договір надання грошових кошті у позику № 3901760524 від 06.05.2024, який підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором elu4c9frf. Також на підтвердження укладення договору позивачем надано копію електронного листа про підтвердження укладення договору (а.с. 44).
Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 , не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки саме відповідачка має доступ до свого рахунку і вона не була позбавлена можливості надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору у відповідну дату або докази на підтвердження відсутності у неї відкритого у АТ КБ «Приват Банк» рахунку, спростування належності їй картки №  НОМЕР_1 . При цьому факту укладення кредитного договору сторона відповідачки не заперечувала. Більше того, з наданого розрахунку вбачається, що відповідач частково здійснила погашення заборгованості у сумі 3 600 грн, що також нею не заперечується.
Суд встановив, що умови договору надання грошових коштів у позику № 3901760524 від 06.05.2024 відповідають законодавчому визначенню договору позики, передбаченому частиною першою статті 1046 ЦК України. Положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані щодо розміру процентів за користування кредитом. У даній справі проценти за користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідачки, нараховані виключно у межах строку дії договору та не є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником.
Крім того, договір, укладений між сторонами у встановленому порядку недійсним не визнаний, а при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заявляла зустрічних вимог про визнання договору недійсним у частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту (позики) відповідачка суду першої та апеляційної інстанції не надала, також не подала будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Суму заборгованості за кредитним договором відповідачем не спростовано, так само не спростовано розрахунок заборгованості, який надано позивачем. Заборгованість розрахована відповідно до умов та строку договору.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду від 10 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                В.А. Девляшевський
Судді:                                                                        Є.Є. Мальцева
                                                                               І.О. Максюта

Повне судове рішення складено 14 серпня 2025 року.