Унікальний номер справи 362/2196/24
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/11820/2025
Головуючий у суді першої інстанції Г. М. Лебідь - Гавенко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
   Іменем      України
18 серпня 2025 року                                                                                                          місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
 
головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 
 
секретар судового засідання Комар Л. А.
 
учасники справи
 
заявник                                           ОСОБА_1 
заінтересована особа                     Товариство з обмеженою відповідальністю 
                                                         «Фінансово - кредитний супермаркет»
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року, постановлену у складі судді Г. М. Лебідь - Гавенко, в примішенні Васильківського міськрайонного суду Київської област,
 
у с т а н о в и в :
 
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованості за кредитним договором № 6206565 від 12.03.2021 у розмірі 39 012,21 грн, що складається із 24 277,61 грн заборгованості за кредитом, 14 715,12 грн заборгованості по відсотках та 16, 80 грн. заборгованості по рахунку інфляції, 2, 68 грн три відсотки річних та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору в розмірі 1 519, 45 грн.
В обгрунтування заяви вказано, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває неповнолітня дитина, мати якої самоусунулася від виховання та утримання дитини. Малолітня дитина перебуває на його утриманні, що підтверджується Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 302 від 30.07.2019. Окрім того, ОСОБА_1 здійснює догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю І групи. Заявник просив розстрочити виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2024 у справі №362/2196/24 терміном на 12 місяців, шляхом сплати щомісячного платежу рівними частинами по 3 377,64 грн та строк розстрочки рахувати з дня ухвалення рішення.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду.
Не погоджуючись з ухвалою суду  ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду.
В обгрунтування зазначив, що суд першої інстанції взагалі не надав оцінки майновому стану відповідача, відзив на позовну заяву не обгрунтовувався цим. Частковість задоволення позову взагалі не є у переліку обставин, що впливають на процесуальні питання, що стосуються відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення. Суд не звернув увагу на обставини, що впливають на матеріальний стан відповідача (наявність у нього на утриманні батька, який є особою з інвалідністю І групи та перебування малолітньої дитини), і здатність його одноразово сплатити заборгованість.  
Додатково до апеляційної скарги ОСОБА_1 додав витяг із застосунку «Резерв +», що підтверджує наявність у нього відстрочки на підставі п. 9 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зазначає, що вказаний витяг надати рашіне  він не міг через те, що документ було отримано вже після розгляду справи судом першої інстанції.
Учасники справи (їх представники) у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від вказаних осіб не надходило. 
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти повне судове рішення у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини судового рішення не виготовлялись та не проголошувались судом 06.08.2025.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що надані відповідачем довідки форми ОК-5 та форми ОК-7 є об`єктивними показниками матеріального стану фізичної особи. При цьому суд не взяв до уваги доводи заявника про те, що на його утриманні знаходиться батько (особа з інвалідністю І групи), оскільки при вирішення спору про стягнення заборгованості було враховано його майновий стан.
Суд першої інстанції вважав, що незадовільний майновий стан особи не є підставою для розстрочення виконання рішення суду, оскільки при укладенні кредитного договору на умовах, зазначених в ньому, відповідач повинен був враховувати розмір своїх доходів та усвідомлювати, що на час дії кредитного договору він несе відповідні грошові зобов`язання.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки їх зроблено на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та такі висновки у повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на таке
Так, відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
З аналізу викладених норм вбачається, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення.
Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.
Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19.
Встановлено, що при зверненні до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду, відповідачем було надано довідку форми ОК-5, з наданих відомостей вбачається, що відповідач має сталий дохід. Вказані докази були досліджені судом першої інстанції.
При цьому перебування малолітньої дитини, що підтверджується Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 302 від 30.07.2019 року, на утриманні ОСОБА_1 не може слугувати безумовною підставою для розстрочення виконання рішення суду.
Вказуючи на скрутне матеріальне становище та перебування на його утриманні малолітньої дитини, заявник не надав суду доказів щодо пред`явлення до матері дитини вимог по сплаті аліментів, оскільки обов`язок щодо утримання дитини закон покладає на обох батьків.
Крім того, перебування на утриманні ОСОБА_1 його батька, який є особою з інвалідністю, також не може бути беззаперечною підставою для розстрочення виконання рішення суду, оскільки як особа з інвалідністю І групи батько позивача отримує певні соціальні виплати, а ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення ним фінансових витрат на утримання батька. Надані заявником докази лише свідчать про факт догляду за батьком, який потребує стороньої допомоги. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що надані заявником докази не є достатніми для розстрочення виконання рішення суду першої інстанції, оскільки не свідчать про виняткові випадки, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його неможливим.
Надані відповідачем докази не свідчать про його дійсний майновий стан, оскільки надані до суду докази не можуть однозначно свідчити про об`єктивну неможливість виконання рішення суду, не підтверджують дійсний майновий стан відповідача. 
Так, ОСОБА_1 не було надано доказів на підтвердження відсутності у нього інших доходів, відсутності рухомого та нерухомого майно, за рахунок якого він може отримувати доходи, а також доказів на підтвердженн розміру доходу його батька, про матеріальне утримання якого він стверджує.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
За встановлених обставин, є правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно дост. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу заявника без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. 
Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2025 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному поряку не підлягає.
 
Судді
 
                                                                                                                        Л. Д.  Поливач
 
                                                                                                                        А. М.  Стрижеус
 
                                                                                                                        О. І.  Шкоріна