УХВАЛА

03 липня 2025 року 
м. Київ

справа №160/7235/24
адміністративне провадження № К/990/22791/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Юрченко В.П.,  Хохуляка В.В., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025 у справі №160/7235/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2024, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області. Визнано протиправним та скасовано податкового повідомлення-рішення №1259016-2411-0465-UА12020010000033698 від 29.12.2023, яким відповідно визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами-підприємцями, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 34446,75 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
До Верховного Суду 27.05.2025 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025 у справі №160/7235/24.
Ухвалою Верховного Суду від 05.06.2025 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, належного викладення підстав касаційного оскарження.
На виконання вимог вказаної ухвали податковим органом надіслано клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, уточнено підстави касаційного оскарження.
В обґрунтування заявленого клопотання скаржником зазначено, що положеннями КАС України не встановлено строк для повторного подання касаційної скарги, повернення касаційної скарги не позбавляє податковий орган повторного подання касаційної скарги, в свою чергу, податковий орган намагався у розумний строк реалізувати своє право касаційного оскарження та добросовісно користувався належними процесуальними правами та неухильно виконував процесуальні обов`язки у контексті статті 44 КАС України.
Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що відсутні підстави для застосування підпункту «е» 266.2.2 пункту 266.2 статі 266 Податкового кодексу України при нарахуванні податку на об`єкт нерухомого майна позивача (автостоянка), наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Верховний Суд зауважує, що контролюючим органом не обґрунтовано, , як така норма має застосовуватися, який правовий висновок має бути сформовано у даній справі. Доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням заявленої підстави касаційного оскарження.
Щодо оскарження судового рішення в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, контролюючим органом вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що оскаржувані судові рішення винесено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20.12.2018 у справі №316/1923/16-а (2-а/316/41/17), від 15.05.2018 по справі №821/1594/17, додатковій постанові від 08.05.2018 по справі №810/2823/17, постановах ВС по справам №204/627/18, №923/567/17, №910/2170/18.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області зауважено, що судами першої та апеляційної інстанції не враховано критерії складності справи та обсягу наданої правничої допомоги при супроводженні справи в суді першої інстанції. З аналізу документів наданих позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу вбачається, що надання правничої допомоги, на підставі наданих заявником документи не містять чіткого обсягу виконаних послуг та обґрунтування витраченого часу за надані послуги
Верховний Суд зауважує, що судами попередніх інстанцій, враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.01.2021 у справі №280/2635/20 та від 26.06.2019 у справі №813/481/18, від 05.09.2019 у справі №826/841/17, від 14.07.2021 у справі №200/7763/19-а, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, принципи добросовісності, розумності та справедливості, частково задоволено заяву позивача про стягнення 15000,00 грн витрат на правову допомогу. 
Скаржником не наведено підстав щодо помилковості врахування судами таких правових позицій Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду, або спростування подібності правовідносин.
Доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до посилань на практику Верховного Суду без доведення подібності правовідносин у справах, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням заявленої підстави касаційного оскарження.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Таким чином, недоліки касаційної скарги, які стали підставою для залишення її без руху, скаржником не усунуто.
Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 169, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025 у справі №160/7235/24 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Судді 	 І.А. Васильєва  	
          	 В.П. Юрченко   В.В. Хохуляк