Справа № 306/1085/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       20 червня 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:
       головуючого: судді Джуги С.Д.,
       суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вишнякова Ірина Олександрівна, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2023 року у складі судді Вінер Е.А., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
У травні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг 27.06.2013 підписала заяву б/н, згідно якої відповідачу було відкрито банківський рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Підписуючи заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що згадана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. Банк стверджує, що даний договір є договором приєднання. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 75 000 грн. Позивач зобов`язання за договором виконав, в тому числі надав відповідачу у користування кошти у межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості. У зв`язку із цим станом на 15.04.2023 позивач визначив заборгованість за кредитним договором у розмірі 45289,18 грн., з яких: 37609,90 грн. - заборгованість за кредитом, 7679,28 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 27.06.2013 у розмірі 45289,18 грн.
Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2023 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , мешк. АДРЕСА_1 ) заборгованість по кредитному договору на суму 45289.18 грн. (сорок п`ять тисяч двісті вісімдесят дев`ять гривень 18 коп.), а саме: 37609.90 грн. (тридцять сім тисяч шістсот дев`ять гривень 90 коп.) - заборгованість за кредитом; 7679.28 грн. (сім тисяч шістсот сімдесят дев`ять гривень 28 коп.) - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривень судового збору на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, МФО № 305299).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вишнякова Ірина Олександрівна, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що анкета-заява не є договором кредиту, адже у ній відсутні істотні умови, які притаманні такому договору, зокрема не вказано розмір кредиту та строки погашення заборгованості. Заперечує щодо укладення між сторонами кредитного договору. Вказує, що позивачем не доведено, що під час підписання анкети-заяви відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, витяги яких долучено до позову. Зазначає, що паспорт споживчого кредиту сам по собі не є доказом укладення кредитного договору та погодження сторонами його умов. Стверджує, що позивачем помилково нараховано тіло кредиту у розмірі 37609,90 грн., оскільки за цей час відповідачем було повернуто частину грошових коштів на загальну суму 30020 грн. з отриманих 57431,49 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вишнякова Ірина Олександрівна, зазначила, шо заперечення позивача є необґрунтованими та такими, що не спростовують доводів апеляційної скарги, відтак просить апеляційну скаргу задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що «без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 27.06.2013.
Дані обставини підтверджуються засвідченими копіями документальних доказів: Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною клієнтом Банку ОСОБА_1 (а.с.16), довідкою АТ КБ ПриватБанк про факт отримання позичальником платіжних карток, про зміну кредитного ліміту (а.с.14,15).
При цьому, у анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 27.06.2013 не зазначено відсоткову ставку, не встановлено порядок нарахування відсотків за несвоєчасне погашення кредиту та строк повернення кредиту (а.с.16, 16 зворот).
Окрім того, у вказаній анкеті-заяві не зазначено пропозицію про отримання якого типу кредитного продукту прийняв відповідач, що має суттєве значення, оскільки умови кредитування (процентна ставка, пільговий період, загальні витрати за кредитом, інші істотні умови) за кожним із типів карток є різними.
Факт користування грошовими коштами банку за допомогою платіжних карток клієнтом АТ КБ ПриватБанк Лізанець О.Е. підтверджується наданою позивачем випискою з карткового рахунку (а.с.62-75).
Згідно з наданого банком розрахунку за ОСОБА_1 рахується заборгованість станом на 15.04.2023 у розмірі 45289,18 грн., з яких: 37609,90 грн. - заборгованість за кредитом, 7679,28 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
На підтвердження позовних вимог, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору (а.с.21-51). До позовної заяви позивач додав також Інформацію про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) (а.с.17-20).
Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріали справи не містять підтверджень, що надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Відтак, позивач не довів факту прийняття відповідачем ОСОБА_1 запропонованих їй умов щодо розміру відсотків, які позивач просить стягнути з відповідача.
Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Щодо наданого позивачем на підтвердження факту укладання кредитного договору «паспорту споживчого кредиту» із підписом відповідача, то колегія суддів виходить з наступного.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з питання чи підтверджує факт підписання клієнтом банку паспорту споживчого кредиту факт укладення кредитного договору дійшов до наступного висновку:
«Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.
Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.»
Відтак, наданий позивачем «паспорт споживчого кредиту» у формі письмової інформації з порівнянням різних пропозицій кредитодавця, суд визнає таким доказом, що не містить інформації про обставину, що підлягає доказуванню - про фіксацію волі сторін договору та його змісту (неналежний доказ).
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом слід відмовити.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, Банк має право на стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 лише фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредиту.
Так, Банк в межах розгляду даної справи, просить стягнути з відповідача 45289,18 грн., з яких: 37609,90 грн. - заборгованість за кредитом, 7679,28 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Як встановлено вище апеляційним судом, у анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 27.06.2013 не зазначено відсоткову ставку, не встановлено порядок нарахування відсотків за несвоєчасне погашення кредиту та строк повернення кредиту.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки в анкеті-заяві від 27.06.2013 строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлено, відтак неправомірним та безпідставним є списання Банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що за період з 15.09.2021 (дати виникнення заборгованості) по 15.04.2023 (дати здійснення розрахунку) відповідачем було отримано суму кредитних коштів у загальному розмірі 57431,49 грн. та повернуто кредитодавцю 30020 грн.
Враховуючи наведене, заборгованість за тілом кредиту становить 27411,49 грн. (57431,49 грн. – 30020 грн.).
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки Банк має право на стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 лише фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредиту у розмірі 27411,49 грн., яку слід стягнути з відповідача. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 п. 1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.
Виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції підлягає зміні, із викладенням резолютивної частини рішення у редакції даної постанови.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).
Позивачем пред`явлено позов на суму 45289,18 грн. Апеляційним судом задоволено вимоги позивача в розмірі 27411,49 грн., що складає 60,53% від пред`явлених вимог. 
При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3220,80 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 60,53%), тому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з ОСОБА_1 підлягало стягненню 1624,63 грн. судового збору (2684 грн. х 60,53%), при цьому оскільки у задоволенні вимог відмовлено (на 39,47%) з позивача на користь ОСОБА_1 підлягало стягненню 1271,25 грн. судового збору (3220,80 грн. х 39,47%). Відтак, у силу ч. 10 ст. 141 ЦПК України на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з відповідача слід стягнути різницю судового збору у розмірі 353,38 грн. (1624,63 грн. - 1271,25 грн.).
Щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вишнякова Ірина Олександрівна, просить стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» понесені судові витрати, зазначаючи що орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, наданих відповідно до договору про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Вишняковою Іриною Олександрівною та ОСОБА_1 28 липня 2023 року, становить 13 000 грн.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу апелянт вказує, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., які вона просить стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».
Відповідно до Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №2 від 20 листопада 2024 року до договору про надання правничої допомоги від 28 липня 2023 року слідує, що адвокатом надано клієнту наступні послуги: 1) складання та подання апеляційної скарги – 4500 грн.; 2) складання та подання відповіді на відзив – 1500 грн.
Згідно ч.ч. 1,4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегія суддів вважає, що сума гонорару в розмірі 3000 грн. є співмірною із складністю справи та наданими адвокатом Вишняковою Іриною Олександрівною послугами, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому в цьому розмірі є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В іншій частині не підлягає до задоволення.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вишнякова Ірина Олександрівна, - задовольнити частково.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2023 року – змінити.
Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, 01001, Україна, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок, 1д) заборгованість за кредитом у розмірі 27411,49 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, 01001, Україна, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок, 1д) 353,38 грн. судового збору.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, 01001, Україна, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок, 1д) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 20 червня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: