УХВАЛА
29 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 754/3823/25
провадження № 61-9733зно25
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув заяву  ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду 
від 24 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про відшкодування шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України про відшкодування шкоди.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві на підставі статті 185 ЦПК України.
Не погодившись з ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
Не погодившись з ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року, ОСОБА_1 оскаржив її у касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року повернуто особі, яка її подала, на підставі частини другої статті 393 ЦПК України.
Не погодившись з ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2025 року, ОСОБА_1 оскаржив її в касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду від 07 липня 2025 року у справі № 754/3823/25.
21 липня 2025 року засобами електронного зв`язку ОСОБА_1 подав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 17 липня 2025 року, в якій викладено заяву про відвід суддям Верховного Суду 
Шиповичу В. В., Осіяну О. М., Синельникову Є. В., з тих підстав, що вони, на думку заявника, безпідставно відмовили у відкритті касаційного провадження.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду 
від 21 липня 2025 року справу для розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами передано судді-доповідачеві Шиповичу В. В., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Синельников Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2025 року заявлений ОСОБА_1 відвід суддям Верховного Суду Шиповичу В. В., Осіяну О. М., Синельникову Є. В. визнано необґрунтованим. Заяву про відвід передано для вирішення судді, визначеному 
у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 24 липня 2025 року заяву про відвід суддів Верховного Суду Шиповича В. В., Осіяна О. М., Синельникова Є. В. передано для вирішення судді Коломієць Г. В.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду Шиповича В. В., 
Осіяна О. М., Синельникова Є. В. 
 
28 липня 2025 року до Верховного Суду на офіційну електронну адресу надійшла «Заява про перегляд судового рішення (це ухвала від 24.07.25 року, її постановив суддя Г. Коломієць з Касаційного цивільного суду (заява про відвід)».
 
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду 
від 28 липня 2025 року справу передано судді-доповідачеві Коломієць Г. В.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до пунктів 2, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України повага до честі 
і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами віднесено до основних засад (принципів) цивільного судочинства.
 
Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).
 
За приписами частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Згідно з частиною третьою статті 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, 
і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
 
Відповідно до частини п?ятої статті 39 ЦПК України якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі             № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок про те, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні 
у виступах учасників судового процесу та їх представників.
 
Використання одними учасниками судового процесу нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.
 
Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 
і № 18589/02)).
 
Подібні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду                        від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21 (провадження № 11-64заі21), 
в постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 274/4944/20 (провадження № 61-393св22).
 
У заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_1 вживає зневажливі висловлювання, які не притаманні для написання ділових документів, що відображають зневажливе ставлення заявника до судової гілки влади, надає зневажливу, іронічну оцінку процесуальних дій та рішень 
у справі, а також особисту характеристику суддям, оцінку їхній професійній діяльності, що неприпустимо при оформленні процесуального документа.
 
Зокрема, заявник зазначає:
 
«Я вищевказаному судді НЕ ДОВІРЯЮ (підстави вагомі) - і це моє право (ст.21 КУ) 
з яким ви ЗОБОВ*ЯЗАНІ рахуватися, бо це право вище за рангом виконання чим усі статті ЦПКУ - це і є конституційним принципом «ВЕРХОВЕНСТВА ПРАВА» (це я пишу для того, щоб він не розглядав цю заяву - мається на увазі вищевказаний суддя)… це буде наочний ЗЛОЧИН, якщо знову цей же суддя буде розглядати і вирішувати цю заяву. Вам це зрозуміло? Вищевказаний суддя постановляє НЕЗАКОННУ ухвалу, бо вона постановлена не ПО СУТІ, а СУТЬ викладена мною і вона не змінна у кас.скарзі … і тому цілком природньо цьому судді заявити відвід (ця ухвала для розумово обмежених, але не для мене) - це порушення вимог ст.5,11 ЗУ «Про Інформацію» 
(я повинен знати те, що мене стосується особисто), а не те, що він ухвалив і те, що 
я просив - він і пів-слова не вказав в ухвалі + його це зобов`язує робити ст.68 КУ, п.1 ч.7 ст.56 ЗУ «Про судоустрій і…» та ст.2 ЦПКУ: захист моїх прав» (мову оригіналу збережено).
 
Частиною третьою статті 44 ЦПК України передбачено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд 
з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
 
Верховний Суд визнає подання ОСОБА_1 у такій редакції заяви про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 липня 2025 року виявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим його заяву необхідно залишити без розгляду.
Керуючись статтями 43, 44, 260, 263 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Заяву  ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду 
від 24 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про відшкодування шкоди залишити без розгляду.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць