УХВАЛА

04 серпня 2025 року  
м. Київ

справа №440/6771/24
адміністративне провадження №К/990/24956/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Білак М.В., Мельник-Томенко Ж. М.,
перевіривши касаційну скаргу  Державної служби України з безпеки на транспорті  
на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року
та постанову  Другого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2025 року
у справі № 440/6771/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, у якій просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 062989 від 28.05.2024.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2025 року, позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 062989 від 28.05.2024.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2025 року касаційна скарга залишена без руху з установленням скаржнику строку у 10 днів для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання до касаційного суду документу про сплату судового збору в розмірі 1937 грн 92 коп.
18 липня 2025 року до Верховного Суду надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги разом з  платіжною інструкцією № 2393 вiд 17 липня 2025 року на виконання ухвали від 07 липня 2025 року.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Так перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що скаржник посилається на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження та зазначає про відсутність висновків Верховного суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо трактування пункту 3.3, 3.5 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), в частині визначення обов`язку автомобільного перевізника водія транспортного засобу, а водія - використовувати тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.
Оскаржуючи судові рішення, що віднесені до справ незначної складності, скаржник зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених  підпунктами а), в) пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Зокрема, заявник вказує на те, що справа даної категорії правовідносин становить значний суспільний інтерес, оскільки, по-перше, стосується оцінки судами правомірності дій посадових осіб Укртрансбезпеки при виконанні процедури з системного, неухильного обов`язку з перевірки на дотримання перевізниками норм Закону України «Про автомобільний транспорт», та по-друге, через невірне надання оцінки правомірності таких дій - безпідставного звільнення в судовому порядку перевізників від відповідальності за порушення норм вказаного Закону.
А також дана справа має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів правової визначеності та рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення. Водночас, дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у сфері дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт та належного перевезення вантажів.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги щодо підстав касаційного оскарження, визначених статтею 328 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки вказані скаржником доводи є достатньо обґрунтованими та потребують перевірки.
Суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України, а також підпунктів а), в) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 328-330, 334, 335, 338 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження  за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року та постанову  Другого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2025 року у справі №  440/6771/24.
Витребувати із Полтавського окружного адміністративного суду справу  № 440/6771/24.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                В. Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                    М. В. Білак

                                                                                                    Ж. М. Мельник-Томенко