КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року                                                                                                            місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 752/8012/20
номер провадження: 22-ц/824/5488/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
за участю секретаря - Габунії М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року у складі судді Плахотнюк К.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Тетяна Анатоліївна, Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради, правонаступником якого є Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання договорів міни недійсними,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила: 
визнати недійсним договір міни від 23 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 12406; 
визнати недійсним договір міни від 05 червня 2018 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1924.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , залишено без розглядуна підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України. 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку  про залишення позову без розгляду, оскільки суд проігноровано той факт, що позивачка є особою похилого віку, сильно хворіє, що позбавляло її можливості постійно бути присутньою в судових засіданнях. Подаючи клопотання про відкладення розгляду справи, скаржник кожен раз вказувала поважність причин своєї неявки. Така обставина мала місце й 27 листопада 2024 року, коли подавалось відповідне клопотання, яке проігнороване судом першої інстанції.
Вказує, що суд не вирішував питання щодо обов`язкової участі позивача та оскаржувана ухвала не містить інформації щодо неможливості розгляду справи за відсутності позивача, тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
Окрім цього зазначає, що суд, постановивши ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, не визначившись з дійсними обставинами справи, фактично порушив право позивачки на доступ до суду, передбачений міжнародним та національним законодавством.
Представник ОСОБА_6 - адвокат Пустовіт О.Ю подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи скаржника не грунтуються на матеріалах справи, оскільки  позивачка та її законний представник не повідомляли суд про причини неявки в судові засідання протягом тривалого часу. Похилий вік законного представника та її хвороби не можуть бути підставою, яка нівелює обов`язок учасника судового процесу бути присутньою під час розгляду справи в суді. Навіть за наявності поважних обставин неявки в судові засідання протягом тривалого часу, процесуальний закон наділяє суд правом залишити позов без розгляду. Вважає, що саме системна триваюча неявка позивачки та її законного представника у судові засідання під час розгляду справи по суті мала наслідком залишення позову без розгляду. При цьому звертає увагу, що позивачка не позбавлена можливості повторно звернутися до суду з позовом. З урахуванням наведеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники справи не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили. 
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь - судді доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції керувався п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України й виходив із того, що ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , про судові засідання, зокрема, призначені на 23 липня 2024 року та на 27 листопада 2024 року, вважається такою, що повідомлена належним чином, оскільки судові повістки надіслані судом на вказану в позовній заяві адресу позивачки та її законного представника повернуто до суду з довідкою відділу зв`язку про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», що в розумінні чинного цивільного процесуального законодавства свідчить про належне повідомлення сторони позивачки про час і місце судового розгляду. Проте ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , у судові засідання, зокрема, призначені на 23 липня 2024 року та на 27 листопада 2024 року, не з`явилась, причини неявки не повідомила. Заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала. Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Т.А., Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради, правонаступником якого є Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання договорів міни недійсними.
20 березня 2024 року, у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання, розгляд справи судом було відкладено на 23 липня 2024 року на 17 год 00 хв., про що на адресу законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 , було направлено судову повістку (а.с.40, 43, т.2). 
04 квітня 2024 року вказана судова повістка повернулася до суду першої інстанції з відміткою поштового відділення: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.47, т.2).
У призначене судом засідання на 23 липня 2024 року о 17 год 00 хв. ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 не з`явилась, причини неявки не повідомила, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с.48, т.2). 
Тому судом першої інстанції відкладено розгляд справи на 27 листопада 2024 року на 16 год 00 хв., про що на адресу законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 , було направлено судову повістку (а.с.48, 50, т.2). 
02 серпня 2024 року вказана судова повістка повернулася до суду першої інстанції з відміткою поштового відділення: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.56, т.2).
Крім того, 24 липня 2024 року законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 судом першої інстанції було повідомлено про розгляд справи 27 листопада 2024 року о                    16 год 00 хв. шляхом направлення на SMS на номер телефону « НОМЕР_1 »,  який вказала сама ОСОБА_2 у позовній заяві, як контактний номер телефону. 24 липня 2024 року о                   10 год 31 хв. вказане SMS було доставлено на номер телефону ОСОБА_2 « НОМЕР_1 », що підтверджується підписаною відповідальною особою суду довідкою про доставку SMS (а.с.1-12, т.1; а.с.55, т.2). 
У призначене судом засідання на 27 листопада 2024 року о 16 год 00 хв. ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , не з`явилась (а.с.65, т.2). 
Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.
Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц, від 03 червня 2021 року у справі  № 227/2751/19, від 04 травня 2022 року у справі № 398/457/20.
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частин 1,2 та 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (ст.43 ЦПК України).
Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Складовою частиною визначеного ст.6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п.1 ст.6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом.
В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (§ 25, 27 рішення ЄСПЛ від 13 грудня 2011 року у справі «Trudov v. russia», заява № 43330/09).
Частиною 1 ст. 8 ЦПК України визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Згідно з ч.ч.2-5 ст.128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Частиною 8 ст.128 ЦПК України закріплено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
ЄСПЛ неодноразово звертав увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні  (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», № 37666/13, § 6, 7 від 03 жовтня 2019 року).
У даній справі судом вживалися заходи щодо належного повідомлення ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , про дату, час і місце розгляду справи у спосіб, визначений процесуальним законом.
Вся судова кореспонденція направлялася судом за однією адресою, яку ОСОБА_2  зазначила у позовній заяві. 
Матеріли справи не містять даних про наявність у суду відомостей щодо інших адрес ОСОБА_2 . 
Як зазначалось вище, судові повістки про її виклик у судові засіданні, призначені на 23 липня 2024 року та на 27 листопада 2024 року, поверталися з відміткою поштового відділення:  «адресат відсутній за вказаною адресою», а за змістом п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження               № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження №12-233гс18), а також у постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2020 року у справі № 814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження №К/9901/16143/20), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження №61-3782св21) та інших.
Апеляційний суд враховує, що судом виконано обов`язок щодо забезпечення учасників справи можливістю реалізувати свої процесуальні права, визначені нормами ЦПК України. Вказані висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 120/17879/21-а (адміністративне провадження № К/990/11710/23).
Отже, установивши, що ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явилась у судове засідання, призначене на 27 листопада 2024 року, без поважних причин, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано залишив її позовну заяву без розгляду відповідно до вимог ч.5 ст.223,  п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не свідчить про неповне з`ясування судом обставини справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.
У даному випадку право  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , на доступ до суду не є порушеним, оскільки після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду, вона має право звернутися до суду повторно відповідно до ч.2 ст.257 ЦПК України, якою передбачено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що позивачка є особою похилого віку, сильно хворіє, що позбавляло її можливості постійно бути присутньою в судових засіданнях, апеляційний суд відхиляє, оскільки як зазначалося вище, відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України та п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
З цих же підстав апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав оцінки клопотанню скаржника про відкладення розгляду судового засідання, призначеного на 27 листопада 2024 року, в якому вказано про поважність причин такої неявки.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 червня 2025 року.
 
Головуючий

Судді: