ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 199/6029/17
провадження № 61-12655св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Сердюка В. В., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко О. М., Ситнік О. М., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради,
відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Тулс»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Лівобережжя» Дніпровської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року у складі судді Якименко Л. Г.                     та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у складі колегії суддів Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2017 року перший заступник прокурора Дніпропетровської області                         в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тулс» (далі -                 ТОВ «Тулс»), третя особа - Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Лівобережжя» (далі - КЖЕП «Лівобережжя»), про витребування майна.
 
Позов мотивовано тим, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою Дніпропетровської області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпра об`єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь приватних підприємств, у тому числі на користь відповідача ОСОБА_1 нежитлового приміщення № 6 на АДРЕСА_1, а на користь ТОВ «Тулс» - приміщення № 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986178312101; № 7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986269912101, № 8, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986308312101; № 9, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986474412101;   № 10, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986343812101; № 11, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986376812101; № 12, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986434812101; № 14, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986491012101, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Зазначені нежитлові приміщення перебували на балансі КЖЕП «Лівобережжя» Дніпропетровської міської ради, перереєстрованого Виконкомом Дніпропетровської міської ради 25 лютого 2004 року, реєстраційна справа 04052092Ю0040072.
 
На підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради від 18 серпня 2003 року № 159-р, рішення Дніпропетровської обласної ради від 23 жовтня 
2003 року № 232-10/XXIV відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 08 травня 2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 117972012101).
 
На виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста, рішенням Дніпропетровської міської ради від 02 березня 
2011 року № 16/9, об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема КЖЕП «Лівобережжя», передано на баланс Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» (далі - КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю»). Зазначене реформування обґрунтовувалося реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов`язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю».
Разом із тим, 06 серпня 2012 року ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство 
КЖЕП «Лівобережжя». На час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради від 02 березня 2011 року № 16/9 
КЖЕП «Лівобережжя» у повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав.
 
Господарський суд Дніпропетровської області постановою від 14 серпня 2012 року           у справі № 38/5005/6636/2012 визнав КЖЕП «Лівобережжя» банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру.
 
На підставі вказаної постанови ліквідатором КЖЕП «Лівобережжя» призначено арбітражного керуючого Барановського О. В., яким усупереч нормам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а надалі реалізовано шляхом проведення Товарною біржою «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу зазначеного нежитлового приміщення.
 
Згідно з протоколом № 21 проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення 31 липня 2013 року між КЖЕП «Лівобережжя» та 
TOB «Тулс» укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. та зареєстровано в реєстрі за № 5925, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
За договором купівлі-продажу від 31 липня 2013 року № 5925 TOB «Тулс» набуло право власності на нежитлове приміщення на 
АДРЕСА_1 , загальною площею 467,9 кв. м, яке складалося з приміщень: № 5 загальною площею 36,3 кв. м, № 6 загальною площею 60 кв. м, № 7 загальною площею 34,7 кв. м, № 8 загальною площею 60,9 кв. м, № 9 загальною площею 
48,7 кв. м, № 10 загальною площею 40,0 кв. м, № 11 загальною площею 43,3 кв. м,              № 12 загальною площею 59,6 кв. м та № 14 загальною площею 84,4 кв. м.
 
Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 29 серпня 2016 року 
у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП «Лівобережжя», залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду 
від 14 грудня 2016 року та постановою Вищого господарського суду України 
від 31 травня 2017 року, задовольнив скаргу прокуратури на дії ліквідатора та визнав неправомірними дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнав недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі.
 
Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП «Лівобережжя» арбітражного керуючого Барановського О. В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлових приміщень, розташованих на АДРЕСА_1 , та продажу його з відкритих біржових торгів, визнав недійсними результати біржових торгів, проведених Товарною біржою «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна, та визнав недійсним договір купівлі-продажу від 31 липня 2013 року № 5925, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., укладений між ліквідатором - арбітражним керуючим Саричевою Н. В. та TOB «Тулс».
 
Також позивач вказував, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18 червня 2014 року № 284 «Про зміну правового режиму майна» статус нежитлових приміщень №№ 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14 на АДРЕСА_1 було змінено на житлові.
 
Надалі 13 серпня 2014 року за № ДП 14214250169 інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, подану TOB «Тулс» за проектом: «Реконструкція нежитлового приміщення (прим. на першому поверсі № 6, № 7,                № 10, № 11, № 12; прим. на другому поверсі № 8, № 9, № 5, № 14) під квартири                     на АДРЕСА_1 ».
 
На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 13 серпня 
2014 року, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради                     від 18 червня 2014 року № 284 та договору купівлі-продажу № 5925 від 31 липня 
2013 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу 
Батова Л. Г. 29 липня 2016 року закрила відомості про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 117972012101 нежитлове приміщення, загальною площею 467,9 кв. м, розташоване за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку 
із його поділом, та провела державну реєстрацію права приватної власності 
за TOB «Тулс» на квартири: 
№ 5, загальною площею 36,3 кв. м, № 6 загальною площею 60 кв. м, № 7 загальною площею 34,7 кв. м, № 8 загальною площею 60,9 кв. м, № 9 загальною площею 48,7 кв. м, № 10 загальною площею 40,0 кв. м, № 11 загальною площею 43,3 кв. м, № 12 загальною площею 59,6 кв. м 
та № 14 загальною площею 84,4 кв. м.
 
Квартиру АДРЕСА_3 ТОВ «Тулс» відчужено на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 06 вересня 2016 року № 2084, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю. О.
 
На підставі викладеного, позивач просив суд:
- витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради приміщення № 6 на АДРЕСА_1;
- витребувати від ТОВ «Тулс» на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради приміщення № 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 986178312101; № 7, № 8, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 986308312101; № 9 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 986474412101; № 10, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 986343812101; № 11, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 986376812101; № 12, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 986434812101; № 14, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 986491012101, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська області рішенням             від 02 квітня 2018 року позов першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради задовольнив.
 
Витребував від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нерухоме майно приміщення № 6, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Витребував від ТОВ «Тулс» на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, нерухоме майно: приміщення № 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986178312101), №7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986269912101), № 8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986308312101), № 9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986474412101), № 10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986343812101), № 11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986376812101), № 12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986434812101), № 14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986491012101), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Стягнув із ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області  судовий збір у розмірі 43 741,75 грн. Стягнув із ТОВ «Тулс» на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 43 741,75 грн.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що частиною першою статті 388 ЦК України визначені випадки витребування майна від добросовісного набувача власником. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
 
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Зазначив, що оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння Дніпровської міської ради поза її волею, суд першої інстанції вказав про наявність правових підстав для задоволення позову про витребування майна на підставі частини першої статті 388 ЦК України.
 
Дніпровський апеляційний суд постановою від 13 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.
 
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська                           від 02 квітня 2018 року в частині витребування від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нерухомого майна приміщення № 6 на АДРЕСА_1 залишив без змін.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд керувався тим, що судовим рішенням у справі № 38/5005/6636/2012, яке набрало законної сили,  встановлено недійсність договору купівлі-продажу, в тому числі, приміщення № 6 
на АДРЕСА_1 , що свідчить про вибуття спірного майна з володіння територіальної громади міста як законного власника з порушенням вимог чинного законодавства та поза його волею, що свідчить про наявність підстав для витребування цього майна у ОСОБА_1 як добросовісного набувача в порядку частини першої статті 388 ЦК України.
 
Суд апеляційної інстанції звернув увагу, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника не з його волі, оскільки ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 38/5005/6636/2012 та вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року             у справі № 201/17998/15-к, що набрав законної сили 24 травня 2016 року, стосовно ОСОБА_2 , встановлено неправомірність дій ліквідатора КЖЕП «Лівобережжя» арбітражного керуючого Барановського О. М. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута спірного нерухомого майна та протиправність дій голови ліквідаційної комісії КЖЕП «Лівобережжя» щодо невиконання обов`язку стосовно зняття обтяження та передання майна КЖЕП «Лівобережжя» на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, а також умисне невиконання рішень Господарського суду Дніпропетровської області, щодо яких його було зобов`язано передати майно КЖЕП «Лівобережжя» на баланс  КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради.
 
На момент відчуження спірного нерухомого майна воно протиправно обліковувалося на балансі КЖЕП «Лівобережжя», а тому воля ліквідатора вказаного підприємства не може розглядатися як воля законного власника майна щодо його відчуження.
 
Також апеляційний суд зазначив, що місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстроване у квартирі АДРЕСА_4 , що підтверджується даними Єдиного державного демографічного реєстру, та доводить, що спірне нерухоме майно не є місцем проживання вказаного відповідача, а тому право відповідача на житло у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оскаржуваним судовим рішенням не порушене.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
18 серпня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся
до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині витребування від нього на користь територіальної громади
в особі Дніпровської міської ради нерухомого майна - приміщення № 6
на АДРЕСА_1 та в цій частині ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позову. 
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували статтю 388 ЦК України без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 199/7375/16-ц та від 20 травня 2020 року у справі № 199/8047/16-ц.
 
Заявник зазначає, що зміна функціонального призначення спірних нежитлових приміщень у житлові здійснені шляхом реконструкції та стверджує, що майно, яке просить витребувати позивач, уже не знаходиться у відповідача, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.
 
Вказує, що він є добросовісним набувачем, який на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна придбав спірне нерухоме майно за 74 967,00 грн, та звертає увагу, що витребування у нього майна є надмірним тягарем для нього, спричиненим значною втратою грошових коштів. 
 
Доводи відзиву на касаційну скаргу
 
У відзиві на касаційну скаргу Дніпропетровська обласна прокуратура вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Провадження у суді касаційної інстанції
 
Верховний Суд ухвалою від 25 жовтня 2023 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою, витребував матеріали справи та надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 
389 ЦПК України.
 
14 листопада 2023 року на адресу Верховного Суду надійшли витребувані матеріали справи.
 
Верховний Суд ухвалою від 28 липня 2025 року призначив справу до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що нежитлові приміщення № 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14, розташовані на АДРЕСА_1, перебували на балансі КЖЕП «Лівобережжя» Дніпропетровської міської ради.
 
Рішенням Дніпропетровської обласної ради від 23 жовтня 2003 року «Про виконання рішення обласної ради від 18 липня 2003 року № 202-9/ХХIV «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» № 232-10/ХХІV в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м. Дніпропетровська, зокрема, затверджено розпорядження Голови Дніпропетровської обласної ради від 18 серпня 2003 року «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади                       м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Лівобережжя» №159-р.
 
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя»» № 11/13 до комунальної власності прийнято житлово-комунальне підприємство «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до актів приймання-передачі від 18 серпня 2003 року, від 10 вересня 2003 року та 
від 12 вересня 2003 року (пункт 1 рішення міської ради).
 
З урахуванням положень статті 128 ЦК УРСР, статей 31, 35 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час прийняття зазначених вище рішень) територіальна громада міста набула право власності на об`єкти нерухомого майна 
з часу затвердження актів приймання-передавання, в цьому випадку з 18 серпня
2003 року.
 
Відповідно до підпункту 2.1 рішення Дніпропетровської міської ради 
від 19 листопада 2003 року № 11/13 комітету комунальної власності міської ради доручено внести зміни до установчих документів комунального підприємства відповідно до чинного законодавства.
 
Наказом комітету комунальної власності міської ради від 17 лютого 2004 року 
№ 15-КВ затверджено нову редакцію статуту КЖЕП «Лівобережжя» Дніпропетровської міської ради, перереєстрованого Виконкомом Дніпропетровської міської ради 25 лютого 2004 року, реєстраційна справа № 04052092Ю0040072.
 
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 02 березня 2011 року № 16/9 об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема КЖЕП «Лівобережжя», передано на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю». Вказана передача обґрунтовувалась реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов`язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі 
КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю».
 
На підставі розпорядження Дніпропетровської обласної ради від 18 серпня 
2003 року № 159-р, рішення Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 
2003 року № 11/13 та рішення Дніпропетровської обласної ради від 23 жовтня 
2003 року № 232-10/XXIV, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 08 травня 2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення, що розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 117972012101), за територіальною громадою в особі Дніпропетровської міської ради, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності від 27 липня 2017 року № 92990703.
 
Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 06 серпня 2012 року відкрив провадження у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП «Лівобережжя» Дніпропетровської міської ради. На час відкриття провадження                   у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради від 02 березня 2011 року № 16/9 КЖЕП «Лівобережжя» у повному обсязі не виконано, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав.
 
Господарський суд Дніпропетровської області постановою від 14 серпня 2012 року              у справі № 38/5005/6636/2012 КЖЕП «Лівобережжя» Дніпропетровської міської ради визнав банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру. 
 
На підставі вказаної постанови ліквідатором КЖЕП «Лівобережжя» призначено арбітражного керуючого Барановського О. В., яким усупереч нормам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а надалі реалізовано шляхом проведення Товарною біржою «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу зазначеного нежитлового приміщення.
 
На підставі протоколу проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення № 21, 31 липня 2013 року між КЖЕП «Лівобережжя» та TOB «Тулс» укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. та зареєстрований в реєстрі за № 5925, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За вказаним договором купівлі-продажу TOB «Тулс» набуло права власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 , загальною площею 467,9 кв. м, яке складалося із приміщень: № 5 загальною площею 36,3 кв. м, № 6 загальною площею 60 кв. м, № 7 загальною площею 34,7 кв. м, № 8 загальною площею 60,9 кв. м, № 9 загальною                            площею 48,7 кв. м, № 10 загальною площею 40,0 кв. м, № 11 загальною площею 
43,3 кв. м, № 12 загальною площею 59,6 кв. м та № 14 загальною площею 84,4 кв. м.
 
Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 29 серпня 2016 року 
у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП «Лівобережжя», залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду 
від 14 грудня 2016 року, та постановою Вищого господарського суду України 
від 31 травня 2017 року, задовольнив скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнав неправомірними дії ліквідатора КЖЕП «Лівобережжя» арбітражного керуючого Барановського О. В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлових приміщень, розташованих на АДРЕСА_1 , та продажу його з відкритих біржових торгів, визнав недійсними результати біржових торгів, проведених Товарною біржою «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна, та визнав недійсним договір купівлі-продажу від 31 липня 2013 року № 5925, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н. В. та TOB «Тулс».
 
Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18 червня 
2014 року «Про зміну правового режиму майна» № 284  статус нежитлових приміщень № 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14 на АДРЕСА_1 змінено на житлові.
 
13 серпня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю                у Дніпропетровській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за № ДП 14214250169, подану TOB «Тулс» за проектом: «Реконструкція нежитлового приміщення (прим. на першому поверсі № 6, № 7, № 10, № 11, № 12; прим. на другому поверсі № 8, № 9, № 5, № 14) під квартири на АДРЕСА_1 ».
 
На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 13 серпня 
2014 року № ДП 14214250169, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18 червня 2014 року № 284 та договору купівлі-продажу 
від 31 липня 2013 року № 5925 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л. Г. 29 липня 2016 року закрито відомості про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 117972012101 нежитлове приміщення, загальною площею 467,9 кв. м, розташоване за адресою 
АДРЕСА_1 , у зв`язку із його поділом та проведено державну реєстрацію права приватною власності за TOB «Тулс» на квартири: № 5, загальною площею 36,3 кв. м, № 6 загальною площею 60 кв. м, № 7 загальною площею 34,7 кв. м, № 8 загальною площею 60,9 кв. м, № 9 загальною площею 48,7 кв. м, № 10 загальною площею 40,0 кв. м, № 11 загальною площею 43,3 кв. м,  № 12 загальною площею 59,6 кв. м,        № 14 загальною площею 84,4 кв. м, всього загальною площею 467,9 кв. м.
 
ОСОБА_1 набув право власності на квартиру 
АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 2016 року № 2084, укладеного між ТОВ «Тулс» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю. О.
 
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська вироком від 22 квітня 2016 року у справі № 201/17998/15 ОСОБА_2 (голова ліквідаційної комісії КЖЕП «Лівобережжя») визнав винним у вчиненні злочину передбаченого частиною другою статті 382 КК України, та призначив покарання у вигляді штрафу в розмірі                          750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12 750,00 грн, 
з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах всіх форм власності строком на два роки. На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнив ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання у вигляді штрафу в розмірі 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12 750,00 грн, з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах всіх форм власності строком на два роки. Вирок набрав законної сили 24 травня 2016 року.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
За положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов такого висновку.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Зазначеним вимогам постанова апеляційного суду в повній мірі не відповідає.
 
Згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, зокрема, нежитлові приміщення, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Відповідно до частини п`ятої статті 60 цього Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції.
 
За пунктом 31 частини першої статті 26 вказаного Закону до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.
 
Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (статті 319, 321 ЦК України).
 
Згідно із статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.
 
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
 
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (стаття 338 ЦК України).
 
За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передання майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Водночас покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.
 
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
 
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.
 
У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
 
За частиною четвертою статті 82 ЦПК України преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.
 
Суди встановили, що Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою 
від 29 серпня 2016 року у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство 
КЖЕП «Лівобережжя» визнав неправомірними дії ліквідатора КЖЕП «Лівобережжя» арбітражного керуючого Барановського О. В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлових приміщень, розташованих на АДРЕСА_1 , та їх продажу з відкритих біржових торгів, визнав недійсними результати біржових торгів, проведених Товарною біржою «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна, та визнав недійсним договір купівлі-продажу від 31 липня 2013 року № 5925, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н. В. та TOB «Тулс».
 
За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що спірне нерухоме майно вибуло із володіння Дніпровської міської ради поза волею власника, а тому відповідно до частини першої статті 388 ЦК України міська рада має право на витребування його у відповідачів як добросовісних набувачів.
 
Законодавство про банкрутство не встановлює порядок реалізації майна боржника виключно шляхом його продажу та не виключається можливість передання майна боржника, в тому числі комунального підприємства, за наявності відповідного рішення місцевої ради, на баланс іншого комунального підприємства, зокрема, за рішенням суду про зобов`язання вчинити такі дії. Постанову суду першої інстанції про введення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство не можна вважати судовим рішенням, на виконання якого безумовно здійснюється реалізація майна боржника, оскільки цим судовим актом вводиться особлива процедура банкрутства боржника, а сама реалізація майна боржника або передання майна, яке перебувало у нього на праві власності чи повного господарського відання, здійснюється з урахуванням положень законодавства, що регулює хід ліквідаційної процедури та інших особливостей правового статусу майна боржника, визначених спеціальними законами щодо різних категорій боржників.
 
Визнання недійсними результатів торгів (аукціону) на виконання рішення суду про грошове стягнення є підставою для витребування власником майна від добросовісного набувача за статтею 388 ЦК України, оскільки майно вибуло від власника поза його волею іншим шляхом - внаслідок проведення публічних торгів іншою особою на виконання судового рішення про стягнення коштів.
 
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 03 березня                 2021 року у справі № 199/7376/16-ц (провадження № 61-9290св19), від 22 лютого 2023 року у справі № 206/5891/16-ц (провадження № 61-23384св19), від 01 березня 2023 року у справі № 199/2819/17 (провадження № 61-20307св19), від 10 травня              2023 року у справі № 199/8392/16-ц (провадження № 61-21521св19), від 07 травня 2025 року у справі № 200/7273/17 (провадження № 61-187св25).
 
31 липня 2013 року між КЖЕП «Лівобережжя» та TOB «Тулс» укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. та зареєстрований у реєстрі за № 5925, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За цим договором купівлі-продажу TOB «Тулс» набуло права власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 , загальною площею 467,9 кв. м, яке складалося із приміщень: № 5 загальною площею 36,3 кв. м, № 6 загальною площею 60 кв. м, № 7 загальною площею 34,7 кв. м, № 8 загальною площею 60,9 кв. м, № 9 загальною площею 48,7 кв. м, № 10 загальною площею 
40,0 кв. м, № 11 загальною площею 43,3 кв. м, № 12 загальною площею 59,6 кв. м.
 
Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18 червня 
2014 року «Про зміну правового режиму майна» № 284  статус нежитлових приміщень № 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14 на АДРЕСА_1 змінено на житлові.
 
13 серпня 2014 року інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю              у Дніпропетровській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за № ДП 14214250169, подану TOB «Тулс» за проектом: «Реконструкція нежитлового приміщення (приміщення на першому поверсі № 6, № 7, № 10, № 11,               № 12; приміщення на другому поверсі № 8, № 9, № 5, № 14) під квартири                          на АДРЕСА_1 ».
 
На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 13 серпня 
2014 року № ДП 14214250169, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18 червня 2014 року № 284 та договору купівлі-продажу 
від 31 липня 2013 року № 5925, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л. Г. 29 липня 2016 року, закрито відомості про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 117972012101 нежитлове приміщення, загальною площею 467,9 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із його поділом та проведено державну реєстрацію права приватної власності за TOB «Тулс» на квартири: № 5, загальною площею 36,3 кв. м, № 6 загальною площею 60 кв. м, № 7 загальною площею 34,7 кв. м, № 8 загальною площею 60,9 кв. м, № 9 загальною площею 48,7 кв. м, № 10 загальною площею 40,0 кв. м, № 11 загальною площею 43,3 кв. м,               № 12 загальною площею 59,6 кв. м та № 14 загальною площею 84,4 кв. м, всього загальною площею 467,9 кв. м.
 
06 вересня 2016 року ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 2084, укладеного між ТОВ «Тулс» та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю. О.
 
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 , будучи в силу покладних на нього обов`язків службовою особою - головою ліквідаційної комісії КЖЕП «Південне», КВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВРЖЕП Ленінського району, КЖЕП «Лівобережжя», на яку покладено обов`язок щодо зняття обтяжень та передачі вказаного майна на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради, достовірно знаючи про рішення господарського суду, щодо яких його зобов`язано передати майно комунальних підприємств на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, умисно не виконуючи рішення Господарського суду Дніпропетровської області                                     від 21 листопада 2011 року у справі № 15/5005/15549/2011, рішення від 23 листопада 2011 року у справі № 9/5005/14871/2011, рішення від 24 листопада 2011 у справі      № 7/5005/15290/2011, рішення від 06 грудня 2011 року у справі                                      № 16/5005/15106/2011, що набрали законної сили, не передав з балансу КЖЕП «Південне», ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, КВРЖЕП Ленінського району, КЖЕП «Лівобережжя» на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради - наступні об`єкти нерухомого майна та допустив їх відчуження на користь третіх осіб. У результаті злочинних дій щодо умисного невиконання ОСОБА_2 рішень суду, нерухоме майно, що є власністю територіальної громади м. Дніпропетровська перейшло у власність третіх осіб, а грошові кошти що надійшли від його продажу були спрямовані на погашення кредиторської заборгованості ліквідованих комунальних підприємств. Таким чином було реалізовано майно, яке належало КЖЕП «Лівобережжя» Дніпровської міської ради, зокрема нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 загальною площею 467,9 кв. м.
 
Європейський суд з прав людини визначив три критерії (принципи), які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, та які застосовуються виключно в сукупності, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
 
У справах про витребування майна із чужого незаконного володіння суди повинні оцінювати наявність або відсутність добросовісності у зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 
2019 року у справі № 669/927/16-ц, провадження № 14-192цс19; від 01 квітня 
2020 року у справі № 610/1030/18, провадження № 14-436цс19).
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
 
У постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження 
№ 14-190цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), 
а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо».
 
Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
 
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
 
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу -  охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява                        № 19336/04, § 166-168).
 
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
 
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
 
Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.
 
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04; «Кривенький проти України»              від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine), заява № 43768/07)).
 
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
 
Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.
 
Суди у цій справі встановили, що продаж спірного майна відбувся у процедурі банкрутства, органом державного архітектурно-будівельного контролю надано дозвіл на зміну правового режиму цього майна з нежитлового на житлове, спірну квартиру введено в експлуатацію, а право власності на неї зареєстровано                             за ТОВ «Тулс»  у встановленому законом порядку.
 
Враховуючи, що на час укладення між ТОВ «Тулс» та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу спірної квартири ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 38/5005/6636/2012 про визнання неправомірними дій ліквідатора щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених на підставі біржових торгів, не набрала законної сили, а ОСОБА_1 не був учасником вказаної справи, суд першої інстанції не з`ясував і не зазначив в оскаржуваному судовому рішенні, чи з волі власника це майно вибуло з його володіння та чи є ОСОБА_1 його добросовісним набувачем.
Апеляційний в оскаржуваній постанові зазначені недоліки суду першої інстанції не усунув та не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 в апеляційний скарзі зазначав про добросовісність набуття ним спірного приміщення, та як наслідок дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог у частині витребування               у ОСОБА_1 приміщення № 6 на АДРЕСА_1.
 
Від з`ясування зазначених обставин залежить правильне вирішення справи про витребування спірного приміщення з володіння відповідача на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради.
 
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд не обґрунтував належним чином своїх висновків та не спростував доводів позивача по суті заявлених ним вимог, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив доводів апеляційної скарги та не дослідив наданих сторонами доказів, дійшовши передчасного висновку про скасування рішення місцевого суду та відмову в позові.
 
Одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04; «Проніна проти України»                       від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.
 
Суд апеляційної інстанції не виклав у судовому рішенні в достатній мірі мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України» від 03 липня 2014 року, заява № 4436/07; «Суомінен проти Фінляндії», від 01 липня 2003 року, заява                        № 37801/97).
 
Враховуючи, що внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів апеляційний суд не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуваннюв частині вирішення позовних вимог прокурора до ОСОБА_1 з передачею справи в означеній частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Щодо позовних вимог першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, заявлених до ТОВ «Тулс».
 
Статтею 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
 
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
 
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
 
Спір у цій справі в частині позовних вимог про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «Тулс» у власність держави в особі Дніпровської міської ради приміщення № 5 - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986178312101;              № 7, № 8 - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986308312101;                       № 9 - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986474412101; 
№ 10 - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986343812101; 
№ 11 - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986376812101; 
№ 12 - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986434812101; 
№ 14 - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 986491012101, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є спором про стверджуване порушення права та законного інтересу держави в особі Дніпропетровської міської ради як власника нерухомого майна.
 
Суди встановили, що 29 липня 2016 року проведено державну реєстрацію права приватною власності за TOB «Тулс» на квартири № 6 загальною площею 60 кв. м,              № 7 загальною площею 34,7 кв. м, № 8 загальною площею 60,9 кв. м, № 9 загальною площею 48,7 кв. м, № 10 загальною площею 40,0 кв. м, № 11 загальною площею           43,3 кв. м, № 12 загальною площею 59,6 кв. м та № 14 загальною площею 84,4 кв. м, загальною площею 467,9 кв. м. 
 
Тобто ТОВ «Тулс» використовує спірні приміщення у господарській діяльності і це майно входить до активів господарського товариства.
 
Отже, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених вище позовних вимог віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
З урахуванням характеру правовідносин у цій справі, предмета спору та встановлених судами обставин, Верховний Суд вважає наявними підстави для закриття провадження у справі у частині заявлених позовних вимог до ТОВ «Тулс».
 
Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду            від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21),               постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі 676/7428/19 (провадження № 61-361сво22), постановах Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 369/473/15-ц (провадження № 61-5275св22), від 31 січня 2024 року у справі № 569/19798/20 (провадження № 61-3534св22), та підтверджено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 09 квітня 2024 року у справі № 676/180/20 (провадження № 14-16цс24).
 
Враховуючи наведене, оскаржені рішення судів попередніх інстанцій у частині заявлених позовних вимог до ТОВ «Тулс» підлягають скасуванню, а провадження в справі у цій частині - закриттю. Розгляду в поряду цивільного судочинства підлягали лише позовні вимоги до ОСОБА_1 .
 
Прокурор має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи у частині вимог до ТОВ «Тулс» до відповідного суду господарської юрисдикції.
 
Беручи до уваги наведене, відсутні правові підстави для стягнення з ТОВ «Тулс» на користь прокуратури Дніпропетровської області судового збору у розмірі 
43 741,75 грн.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Суд апеляційної інстанції не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, та переглядаючи справу в апеляційному порядку, не надав належної оцінки висновкам місцевого суду.  
 
Враховуючи, що недоліки, допущені судом апеляційної інстанції під час перегляду справи не можуть бути усунуті під час касаційного розгляду справи, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції належить врахувати викладене, надати належну оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо добросовісності набуття спірного приміщення, оцінити на предмет пропорційності таке втручання з урахуванням положень статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тарозглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
 
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
 
Частинами першою, другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
 
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги. 
 
Зважаючи на викладене, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року підлягають скасуванню у частині вирішення позовних вимог, заявлених до ТОВ «Тулс», а провадження у цій частині підлягає закриттю. 
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
Колегія суддів не вбачає підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410, 411, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд                у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська                      від 02 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року в частині позовних вимог першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тулс» про витребування майна - скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про закриття провадження            у справі.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року в частині позовних вимог першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна - скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          В. В. Сердюк   Судді                                                                                                               В. М. Ігнатенко                                                                                                                            С. О. Карпенко                                                                                                                            О. М. Ситнік                                                                                                                             І. М. Фаловська