УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2025 року
м. Київ
справа № 405/426/22
провадження № 51 - 1517 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2024 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 25 березня 2025 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
встановив:
За вироком  Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2024 року ОСОБА_4 засуджено: за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років; за ч. 3 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього майна, яке йому належить на праві власності.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено покарання у  виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього майна, яке йому належить на праві власності.
У пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 255-1 КК ОСОБА_4 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з не доведенням вчинення кримінального правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК.
ОСОБА_5 засуджено: за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років; за ч. 3 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке йому належить на праві власності.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 призначено покарання у  виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке йому належить на праві власності.
ОСОБА_6 засуджено: за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років; за ч. 3 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке йому належить на праві власності.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у  виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке йому належить на праві власності.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 березня 2023 року, більш суворим, призначеним цим вироком, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у  виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке йому належить на праві власності.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25 березня 2025 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку. 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, прокурор указуючи на допущені, на його думку, судами першої та апеляційної інстанції порушення, не обґрунтовує, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість зазначених судових рішень, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вищезазначених судових рішень, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.
Викладені прокурором у касаційній скарзі доводи стосуються, на його думку, неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, що не є предметом розгляду суду касаційної інстанції. 
Також у поданій касаційній скарзі прокурор не вказує, в чому незаконність та необґрунтованість вказаного судового рішення відповідно до положень ч. 1 ст. 438 КПК і доводи на обґрунтування цього, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанціїта які доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
Враховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427  КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд 
постановив:
Залишити касаційну скаргу прокурора без руху і встановити семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                            ОСОБА_3