КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И  
04 червня 2025 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/7608/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Писаної Т. О., Саліхова В. В.
при секретарі Мудрак Р. Р.
за участі: адвоката Мороз Л. С., в інтересах ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мороз Людмили Святославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Волошина В. О.
від 15 січня 2025 року
у цивільній справі № 761/7274/23 Шевченківського районного суду міста Києва
за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», 
третя особа: ОСОБА_2 
про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття обтяження,
В С Т А Н О В И В:
В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке змінило найменування на ТОВ «ВІН ФІНАНС», третя особа: ОСОБА_2 , в обґрунтування якого вказувала, що 02.10.2008 нею було придбано автомобіль марки «Toyota Camry», 2005 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , у третьої особи ОСОБА_2 . У липні 2022р. позивачка дізналася, що придбаний нею автомобіль є предметом застави за зобов`язаннями третьої особи перед відповідачем, як кредитором. При цьому з`ясовано, що відповідно до інформації, яка наявна у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 23.08.2017 за заявою попереднього кредитора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» реєстратором Філії міста Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи» за № 16434393 було зареєстровано обтяження рухомого майна (продовження терміну дії обтяження) у вигляді застави транспортного засобу на підставі договору застави від 23.03.2005. 
Посилаючись на те, що на момент придбання транспортного засобу зареєстровані обтяження щодо автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні, позивачка вважає, що вона є добросовісним набувачем цього рухомого майна, а тому звернулася до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав, оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо. Просила суд  задовольнити позов та  усунути позивачці перешкоди в користуванні власністю на автомобіль марки «Toyota Camry», 2005 р. випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна: тип обтяження: застава рухомого майна; зареєстровано 23.08.2017 16:30:55 за № 16434393 реєстратором: Казновецькою О. О.; Філія міста Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи», Київська область; документ - підстава: договір застави, серія та номер: PCL-100/692/2005, виданий 23.03.2005, видавник ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; об`єкт обтяження: автомобіль легковий, номер об`єкта НОМЕР_1, номер державної реєстрації НОМЕР_3 , Toyota Camry; відомості про обмеження відчуження: заборона відчужувати; боржник: ОСОБА_2 ; обтяжувач: ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», розмір основного зобов`язання: 40 255,74 доларів США; строк виконання зобов`язання: 23.08.2022; термін дії: 23.08.2022; змінено: 27.01.2018 14:11:29 реєстратором: Приватний нотаріус Юдін М. А., КМНО, м. Київ; документ - підстава: договір відступлення прав за договорами застави, що нотаріально посвідчені, серія та номер 928, виданий 26.12.2017, видавник Юдін М. А., приватний нотаріус КМНО; тип змін: заміна обтяжувача; обтяжувач до змін: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», обтяжувач після змін: ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року позов залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі адвокат Мороз Л. С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, понесені в суді першої інстанції (1073 грн 60 коп.) та апеляційної інстанції (1610 грн 40 коп.)
Вказувала, суд першої інстанції взяв до уваги копію Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 2883882 від 24.03.2005, надану відповідачем, яка, на думку позивача, є недопустимим доказом, оскільки не засвідчена належним чином, і відповідач не зазначив, де знаходяться оригінали цих документів. Позивач стверджує, що є добросовісним набувачем автомобіля, оскільки придбала його у 2008 році, а інформація про заставу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна була зареєстрована лише 23.08.2017. На момент придбання автомобіля та його реєстрації в органах ДАІ (у 2008-2009 роках) інформація про обтяження була відсутня в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів. Тимчасова перереєстрація автомобіля у 2017 році також свідчить про відсутність зареєстрованого обтяження на той момент. 
Зазначає, що позивач є третьою особою у правовідносинах, що випливають з договору застави, а тому, за відсутності відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, вона є добросовісним набувачем, оскільки не знала і не могла знати про наявність договору, укладеного між банком та позивачем. Вважає, що Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 року по справі №725/1824/20.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Мороз Л. С., в інтересах ОСОБА_1 , підтримала подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.
Інші учасники справи до суду не з`явились, про  день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення адвоката Мороз Л. С., в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 02.10.2008 позивачка ОСОБА_1 придбала, на підставі біржової угоди № 3737 у третьої особи - ОСОБА_2 транспортний засіб - автомобіль «Toyota Camry», 2005 р. випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 .
Відповідно до інформації сервісного центру МВС від 29.07.2022 (а.с. 13), транспортний засіб був зареєстрований за позивачкою 06.05.2009, д.н.з. НОМЕР_2 . 
На час звернення до суду, транспортний засіб зареєстрований за позивачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію від 07.10.2016 серії НОМЕР_4 (а.с. 10), що оформлено на підставі «Акт пр-здачі 472-126 від 03.10.2016. 
З наданого стороною позивача витягу із Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 82335989 від 02.02.2023, за заявою відповідача 23.08.2017 реєстратором Філії міста Києва та Київської обласної ДП «Національні інформаційні системи» за № 79425000 було зареєстровано обтяження рухомого майна (продовження терміну дії обтяження) у вигляді застави транспортного засобу на підставі договору застави від 23.03.2005, стягувач - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», боржник - ОСОБА_2 . Термін дії обтяження до 23.08.2022.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що на момент придбання нею транспортного засобу зареєстровані обтяження щодо нього у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні, що свідчить про добросовісність набуття нею цього рухомого майна, а тому вважає, що наявне обтяження порушує її право власності на майно та підлягає скасуванню. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на момент придбання автомобіля позивачем та його реєстрації, у Державному реєстрі вже містився запис про обтяження, адже 23.03.2005 між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є відповідач) та ОСОБА_2 було укладено договір застави автотранспортного засобу, і того ж дня, 24.03.2005, обтяження рухомого майна у вигляді застави цього транспортного засобу було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Таким чином, суд вважав, що позивач не надала жодних доказів на підтвердження надання кредитором (заставодержателем) згоди на відчуження заставного майна без збереження обтяження. Крім того, третя особа (боржник) не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором. Суд дійшов висновку, що позивач не довела добросовісності набуття спірного транспортного засобу, оскільки майно вибуло з власності заставодавця без згоди обтяжувача. Доводи позивача щодо відсутності інформації про обтяження в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів були відхилені судом, оскільки вони не спростовують наявність відомостей про обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право.
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно приписів статей 3, 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.
Обтяження поділяються на публічні та приватні, які можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов`язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем.
Судом встановлено, що 23 березня 2005 р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_2 , укладено договір застави автотранспортного засобу, за яким з метою виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № CL-100/692/2005 від 23.03.2005 у заставу передано транспортний засіб автомобіль «Toyota Camry», 2005 р. випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 (а.с. 50-56).
Судом також  встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 2883882 від 24 березня 2005р., згідно умов вказаного договору застави, реєстратором ДП «Національні інформаційні системи» за заявою АКБ «Райффайзенбанк Україна» було зареєстровано обтяження рухомого майна у вигляді застави транспортного засобу (обтяжувач - АКБ ««Райффайзенбанк Україна», боржник - ОСОБА_2 ); термін дії з 24 березня 2005 р. по 23 березня 2010 р.
Отже, з моменту реєстрації обтяження спірного транспортного засобу на підставі договору застави від 23 березня 2005 р., яке є забезпечувальним, встановлено обмеження права боржника (заставодавця) ОСОБА_2 на це майно (автомобіль «Toyota Camry», 2005 р. випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 ).
В свою чергу, як зазначено у ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором.
Разом з тим, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що якщо інше не встановлено договором або законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду нерухомого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» та ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» за загальним правилом реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяження не припиняє заставу.
Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно зі статтею 12 зазначеного Закону, взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.
Таким чином, застава зберігає силу для нового власника майна за умови наявності в реєстрі відповідних відомостей про обтяження, які внесені до реєстру перед відчуженням предмета застави і є чинними на момент його відчуження. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Встановивши, що на момент придбання позивачкою автомобіля та реєстрації за нею права власності на нього (станом на 06 травня 2009 року) , у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вже містився запис про його обтяження із зазначенням «заборонено відчужувати» , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачкою добросовісності набуття спірного транспортного засобу.
Позивачем не доведено належними та достовірними доказами добросовісності набуття нею спірного транспортного засобу, оскільки за наявності діючого обтяження майно вибуло з власності заставодавця без згоди обтяжувача. Саме тому суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Зважаючи на те, що позивачкою не було надано жодного доказу на підтвердження надання кредитором (як заставодержателем) згоди на відчуження заставного майна без збереження обтяження, доводи апеляційної скарги, що ґрунтуються на добросовісності набуття транспортного засобу, є безпідставними. 
Колегія відхиляє доводи скарги про недопустимість доказів, оскільки суд першої інстанції правомірно встановив наявність запису про обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на момент придбання позивачкою автомобіля та його реєстрації.
Також колегія відхиляє доводи скарги про добросовісність набуття майна позивачем, оскільки наявність зареєстрованого обтяження з 24 березня 2005 року спростовує твердження про добросовісність набувача.
Доводи про порушення права власності та надмірний тягар, колегія вважає безпідставними, адже позивачем не надано жодного доказу на підтвердження надання кредитором (заставодержателем) згоди на відчуження заставного майна без збереження обтяження, що є винятком для збереження зареєстрованого обтяження для нового власника згідно з частиною 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Також безпідставними є доводи скарги про бездіяльність заставодержателя/факторингових компаній, оскільки реєстрація обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна надає йому чинності у відносинах з третіми особами, і така реєстрація існувала на момент придбання позивачкою автомобіля. Відсутність інформації про обтяження в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів не спростовує відомостей, які містяться в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна
Аналізуючи обсяг дослідження доводів апелянта та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, а також питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Мороз Людмили Святославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складений 16 червня  2025 року. 
 
Судді:                                                                                                                    Є. П. Євграфова
 
                                                                                                                               Т. О. Писана 
 
                                                                                                                               В. В. Саліхов