Номер провадження: 22-ц/813/3536/25 
Справа № 521/11949/24
Головуючий у першій інстанції Шевчук Н. О.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
за участю секретаря – Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси через підсистему «Електронний суд» із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в якій просить суд: зменшити розмір судового збору за подання цієї позовної заяви до одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2024 році тобто до 3028 гривень; прийняти цю позовну заяву до громадянина України ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , до громадянина України ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та до громадянина України ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 до розгляду, зобов`язати вказаних відповідачів до розгляду справи надати відповідь на вищевказані питання згідно статті 93 Цивільного процесуального кодексу України, викликати вказаних відповідачів до суду у порядку передбаченому статтею 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», розглянути цю позовну заяву у судовому засіданні з викликом сторін та задовольнити; визнати протиправним та таким, що негативно вплинуло на честь гідність та ділову репутацію й спричинило моральну шкоду ОСОБА_1 , проголошення та спрямування до каральних структур держави–агресора для переслідування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завідомо недостовірної інформації про нібито причетність ОСОБА_1 до нібито вчинення нібито особливо тяжких злочинів, пов`язаних із припиненням водопостачання до Кримського півострову Північнокримським каналом та стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спільно моральну шкоду у розмірі 2600000 (двох мільйонів шестиста тисяч) гривень, заподіяну ОСОБА_1 через поширення та використання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 завідомо недостовірної інформації про нібито причетність ОСОБА_1 до нібито вчинення нібито особливо тяжких злочинів, пов`язаних із припиненням водопостачання до Кримського півострову Північнокримським каналом; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Визнано протиправним та таким, що негативно вплинуло на честь гідність та ділову репутацію й спричинило моральну шкоду ОСОБА_1 , проголошення недостовірної інформації та спрямування до каральних структур держави-агресора ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завідомо недостовірної інформації про причетність ОСОБА_1 до вчинення особливо тяжких злочинів, пов`язаних із припиненням водопостачання до Кримського півострову Північнокримським каналом, що розміщено на вебсторінках ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 http://crimea.gov.ru/news/29_04_21_2.
Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 86200 грн моральної шкоди, судовий збір у розмірі 100 грн 93 коп., а також витрати по виготовленню звіту у розмірі 156 грн.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 86200 грн моральної шкоди, судовий збір у розмірі 100 грн 93 коп., а також витрати по виготовленню звіту у розмірі 156 грн.
Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 86200 грн моральної шкоди, судовий збір у розмірі 100 грн 93 коп., а також витрати по виготовленню звіту у розмірі 156 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині незадоволених позовних вимог та постановити нове в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, який необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача, не в повному обсязі дослідив матеріали справи та не врахував усі докази, які в них даявні.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції оскаржується виключно в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, а тому підлягає перегляду тільки в цій частині.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що саме зв`язку із розповсюдженням недостовірної інформації та зверненням відповідачів в особі робочої групи до СК рф із заявами про звинувачення в скоєнні, зокрема, ОСОБА_1 особливо тяжких злочинів, останній звернувся в суд з відповідним позовом про стягнення моральної шкоди задля захисту свого порушеного немайнового права та інтересу.
При цьому, позивач вважав, що розповсюдження відносно нього недостовірної інформації та спрямування до каральних органів такої інформації з метою притягти останнього до кримінальної відповідальності за особливо тяжкі злочини істотно негативно вплинуло на його ділову репутацію як фахівця у сфері прав людини та міжнародного права, оскільки несправедливе та неправдиве описання ситуації перекриття Північнокримського каналу, звинувачення його у особливо тяжких злочинах з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рамках протиправного поширення щодо нього неправдивої інформації та з її протиправного використання, призвела до його істотних душевних та психічних страждань.
Суд першої інстанції правильно вважав, що високий рівень ділової репутації ОСОБА_1 підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а тому, така репутація є суттєво вразливою для позивача, який, як було встановлено судом раніше є публічним діячем, представником громадськості за кордонами України.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25.05.2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Як зазначено Верховним Судому у постановах, зокрема, від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 року у справі №750/6330/17, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
Суд, оцінивши обставини справи, встановив, що у даному разі наявні протиправні дії відповідачів щодо розповсюдження недостовірної інформації, наявний негативний вплив такої інформації на особистість позивача, який отримав у зв`язку із цим негативні емоції рівня приниження, наявний причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та наслідками, пов`язаними з таким неправомірними діями.
Суд першої інстанції вмотивовано зазначив, що відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується, тому обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.
Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 10-1 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31березня 1995 року при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Обраховуючи розмір моральної шкоди, позивач вказав, що заявлений ним розмір моральної шкоди базується на загальновідомій методиці професора ОСОБА_5 яка рішенням про державну реєстрацію від 03.03.2010 року включена до Реєстру за реєстраційним кодом 14.1.04 «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань». Зазначена методика ґрунтується на: а) презумпції моральної шкоди страждань, які повинна відчути «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина; б) визначенні базисного рівня розміру компенсації за страждання, спричинені заподіянням тяжкої шкоди здоров`ю, що приймається в розмірі 720 мінімальних розмірів зарплати (десять років оплати праці особи у розмірі шістьох мінімальних розмірів зарплати); в) розробленій шкалі співвідношень розмірів компенсації моральної шкоди на основі співвідношень максимальних санкцій Кримінального кодексу, що передбачають відповідальність за посягання на аналогічні права людини; г) розробленій формулі, за допомогою якої можна визначити розмір компенсації та яка враховує критерії, що повинен прийняти до уваги суд при вирішенні цього питання.
При цьому, за вказаною вище Методикою, позивачем фактично самостійно розраховано розмір моральної шкоди, та визначено, що її розмір складає 2600000 грн., що, на переконання позивача, очевидно обґрунтований, відповідає практиці Європейського суду з прав людини у справах щодо порушення ст. 8 та ст. 10 Конвенції (адже зокрема не перевищує шість тисяч євро) та не має ознак наміру необґрунтованого збагачення.
З приводу заявленого розміру моральної шкоди суд першої інстанції обгрунтовано зазначив таке.
Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, яку розробив у 1997 році ОСОБА_5 , зареєстрована Міністерством юстиції України 03.03.2010 року під номером 14.1.04 згідно з даними, оприлюдненими на офіційному веб-сайті Мін`юсту в галузі «Психологічні експертизи» (http://rmpse.minjust.gov.ua/).
Судова практика також вказує, що згідно відповіді Міністерства Юстиції України від 04.06.2010 року № 6103-0-26-10-36 відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2008 р. № 595, рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції від 03.03.2010 р. «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (розробник ОСОБА_5 ) внесена до Реєстру методик проведення судових експертиз, реєстраційний код 14.1.04 (Рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 26.10.2010 р. у справі № 2-20/2010 http://reyestr.court.gov.ua/Review/11823043).
Разом з тим, 29.01.2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О.М.Ерделевського була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України.
Відтак, розмір моральної шкоди визначений за вищевказаною методикою є недопустимим, що було зазначено у низці постанов суду касаційної інстанції, також і з огляду на те, що вказана Методика разом із формулою ОСОБА_5 увійшла у значне протиріччя з чинним законодавством України і більше відповідає нормам права рф та інших країн, ніж України, зокрема, зважаючи на те, що використання всіх методів психологічного дослідження, зазначених в Методиці припинено, як наслідок – Методика теж не може використовуватись; в Методиці використано терміни «психічні страждання» та «презюмована моральна шкода», яких не містить законодавство України.
Оскільки у даному разі судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач фактично самостійно обраховує розмір компенсації моральної шкоди з використанням методики Ерделевського, дія якої є припиненою на території України, судом не приймається такий розрахунок до уваги.
Таким чином, враховуючи, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд у даному разі має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
А тому, зважаючи на обставини, встановлені судом у даній справі, її особливості, практику Європейського суду з прав людини, в частині максимального розміру відшкодування заявникам моральної шкоди (зокрема справи «Шепеленки проти України» (заява № 8347/12), «Холодков і Холодкова проти України (заява №29697/08), «Ігнатов проти України»), враховуючи встановлене судом дійсне порушення права позивача з боку відповідачів, що носило умисний характер, суд вважає, що належною сумою компенсації за спричинені позивачу моральні страждання, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості є 258600 грн, що відповідає розміру відшкодування в іноземній валюті – 6000 ЄВРО.
Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди потребують часткового задоволення, а саме, на користь позивача за рахунок відповідачів належить стягнути 258600 грн., з кожного по 86200 грн, з відмовою у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 2341400 грн.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав
Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає таке.
Потерпілий має право вимагати будь-яку компенсацію, проте суд керується ступенем доведеності нанесених моральних страждань, відповідністю розміру компенсації заподіяним стражданням.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Враховуючи обставини справи, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 258 600 гривень.
Так як рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди залишаються без змін, то не підлягають перерозподілу судові витрати, які визначені під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 30 червня 2025 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               С.М. Сегеда