СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року                                     м. Харків                        Справа № 917/397/25
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А. , суддя  Россолов В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу відповідача (вх.1265П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.05.2025 (суддя Кльопов І.Г., повний текст складено 12.05.2025) у справі №917/397/25
за позовною заявою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", м.Полтава, 
до Фізичної особи-підприємця Прокопчук Світлани Валеріївни, м.Кременчук Полтавської області, 
про стягнення грошових коштів 

ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до відповідача, Фізичної особи-підприємця Прокопчук Світлани Валеріївни, про стягнення заборгованості за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021 у розмірі 107 123,51 грн., у т.ч. 92     616,84     грн. - сума основного боргу, 549,84   грн. - пеня, 3 154,37   грн. - 3% річних та 10   802,46 грн. - інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 12.05.2025 у справі №917/397/25, ухваленим у порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.
В обґрунтування вказаного рішення господарський суд зазначив наступне:
- індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ФОП Прокопчук С.В. є укладеним, укладеному Договору присвоєно № 5144; 
- нарахування за надані позивачем послуги здійснювалося у відповідності до умов зазначеного договору та встановлених тарифів, однак відповідачем не сплачено заборгованість за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії на суму 92 616,84 грн;
- пунктом 45 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення; нарахування позивачем сум: 549,84 грн пені згідно з договором, а також 3154,37 грн - 3% річних та 10 802,46 грн інфляційних в порядку ст.625 ЦК України, виконано арифметично правильно, згідно з приписами законодавства, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Не погодившись із означеним рішенням, відповідач через підсистему «Електронний суд» звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить рішення Господарського суду Полтавської області від 12.05.2025 у справі №917/397/25 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог..
В обґрунтування скарги заявник зазначає наступне:
- на сьогодні ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” є лише балансоутримувачем групи інвентарних об`єктів Кременчуцької ТЕЦ, у підприємства відсутні ліцензії на провадження діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, про що зазначено у ліцензії АВ № 597474;
- письмового (електронного) договору про надання послуг з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення у місті Кременчуці по вул. Т. Шевченка, 35 між ФОП Прокопчук С.В. та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства “Полтаватеплоенерго” не укладено. Листом від 31.10.2023 (вх. № 5844 від 31.10.2023) Фізичною особою-підприємцем Прокопчук Світланою Валеріївною повідомлено ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” про відмову від укладення індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії;
- акти приймання-передачі наданих послуг, долучені до матеріалів справи, які прийняв суд першої інстанції як доказ надання послуг, не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", акти не підписані з боку споживача та не зазначена відповідальна за здійснення господарської операції особа споживача; судом першої інстанції, не враховано той факт, що ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” не надано підтверджуючих документів щодо факту вручення ФОП Прокопчук С.В. актів та рахунків за спожиту теплову енергію, при цьому, до реєстрів відправки не додано фіскальних чеків, а також на реєстрах відсутня відмітка Укрпошти про прийняття поштових відправлень, зазначених у реєстрі, для відправки;
- враховуючи те, що позивачем не надано належних доказів направлення відповідачу рахунків за спожиту теплову енергію за період вказаний у позовній заяві на підставі яких відповідач повинен був провести оплату, відсутні підстави для висновку про прострочення виконання зобов`язання, а за таких умов, для стягнення 3% річних у сумі 3 154,37 грн, інфляційних втрат 10 802,46 грн та пені 549,84 грн, нарахованих за період вказаний у позовній заяві.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою. Встановлено строк    по 30.06.2025   для подання: відзиву на апеляційну скаргу, заяв та/або клопотань (за наявності), що пов`язані з розглядом апеляційної скарги. У вказаній ухвалі суд також зазначив, що оскільки ціна позову у справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та спір не є таким, що не може бути розглянутий в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюватиметься за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.
Також вказаною ухвалою витребувано у суду першої інстанції матеріали цієї справи, які надійшли на запит 16.06.2025.
06.08.2025 у зв`язку з    відставкою судді Радіонової О.О. було здійснено повторний автоматизований розподіл справи №917/397/25, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Россолов В.В.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98366917 від 25.09.2017 ФОП Прокопчук С.В. має у власності нежитлове приміщення (вбудована аптека) по вулиці Тараса Шевченка, 35 в місті Кременчуці, загальною площею 92 кв.м., яке підключено до внутрішньобудинкової системи опалення багатоквартирного житлового будинку та оснащено вузлом комерційного обліку теплової енергії (ВКО/ТЕ).
Позивач, Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» є виконавцем послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води. Основним напрямком його діяльності є забезпечення тепловою енергією для потреб опалення та приготування гарячої води житлового фонду, комунально-побутових та інших об`єктів на території м. Полтави та районів Полтавської області.
У лютому 2025 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовної заявою, в якій просило стягнути з ФОП Прокопчук С.В. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021 у розмірі 107 123,51 грн., у т.ч. 92     616,84     грн. - сума основного боргу за період з 01.11.2022 по 30.11.2024, 549,84     грн  - пеня, 3 154,37     грн. - 3% річних та 10     802,46 грн. - інфляційні втрати.
В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на умови укладеного з відповідачем Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, якому присвоєно № 5144.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 12.05.2025 у справі №917/397/25 позов задоволено (з наведених вище підстав).

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскаржуване рішення місцевого господарського суду в цій справі переглядається Східним апеляційним господарським судом в апеляційному порядку у відповідності до приписів вищевказаної процесуальної норми, в межах доводів та вимог апеляційної скарги ФОП Прокопчук С.В.

Судова колегія враховує наступне.
Предметом позову в даній справі є вимога теплопостачальної організації про стягнення зі споживача оплати за отримані послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води.
Взаємовідносини між позивачем та відповідачем/споживачем регулюються   Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», «Про теплопостачання» та   іншими спеціальними нормативно-правовими актами.
Апелянт зазначає, що на сьогодні ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” є лише балансоутримувачем групи інвентарних об`єктів Кременчуцької ТЕЦ, у підприємства відсутні ліцензії на провадження діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях.
Проте вказане твердження спростовується як матеріалами справи, так і відомостями з відкритих джерел, з яких вбачається, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» внесено до ліцензійного реєстру суб`єктів господарювання (ліцензіатів), які здійснюють господарську діяльність з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (в тому числі з використанням альтернативних видів палива) у Полтавській області (https://poda.gov.ua/attachments/155628).
Наявними в матеріалах справи доказами (а.с.90) підтверджується, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» здійснює ліцензовану господарську діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії на підставі ліцензій:
           1) виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії);
           2) транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами;
           3) постачання теплової енергії, які були переоформлені на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 739 від 06.06.2017.

 Згідно п.4.8. Постанови від 03.03.2020 3   548 Національної комісії , що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послу Ліцензія видається на необмежений строк .

Судова колегія також звертає увагу на те, що питання ліцензування діяльності позивача не є предметом цього позову.

В апеляційній скарзі відповідач також заперечує факт укладення з позивачем договору на отримання послуг з теплопостачання, посилаючись на те, що листом від 31.10.2023 (вх. № 5844 від 31.10.2023) Фізичною особою-підприємцем Прокопчук Світланою Валеріївною повідомлено ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про відмову від укладення індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.
Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними у виборі контрагента, укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, принципів розумності та справедливості.
Стаття 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять погоджені сторонами умови, а також обов`язкові умови, встановлені актами цивільного законодавства. 
Згідно з частиною першою статті 630 ЦК України, договором може бути передбачено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду. Частина перша статті 633 ЦК України передбачає, що публічним є договір, в якому підприємець бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг кожному, хто до нього звернеться, а умови такого договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім осіб, яким законом надано пільги. При цьому зміна умов публічного договору приєднання для окремого споживача не допускається, оскільки це призводило б до порушення принципу рівності прав інших учасників таких відносин.
Відповідно до частини шостої статті 633 ЦК України, умови публічного договору, які суперечать обов`язковим для сторін правилам укладення і виконання такого договору, є нікчемними. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України). Істотними є умови про предмет договору, умови, визначені законом, а також ті, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або стандартних формах і можуть бути прийняті іншою стороною лише шляхом приєднання до договору в цілому без права на внесення змін до його змісту.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, законодавство у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, які регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. До повноважень Кабінету Міністрів України належить затвердження правил надання комунальних послуг (крім газу та електроенергії), типових договорів про надання таких послуг, а також послуг з управління багатоквартирними будинками.
Виконуючи зазначені повноваження, Кабінет Міністрів України постановою від 21.08.2019  №830 затвердив «Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії», які набули чинності 04.09.2019. Зазначені Правила регулюють відносини між виконавцем послуги — суб`єктом господарювання, що здійснює постачання теплової енергії, та споживачем, який отримує або має намір отримати таку послугу. Вони визначають вимоги до якості послуги, порядок обліку спожитої теплової енергії та порядок її оплати.
Послуги з постачання теплової енергії надаються виключно на договірних засадах. При цьому договір укладається на основі типових договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, відповідно до статті 14 Закону №2189-VIII (пункт 13 Правил). Вказаною статтею передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг: укладення індивідуальних договорів кожним співвласником; укладення колективного договору через управителя або уповноважену особу; або укладення договору об`єднанням співвласників як колективним споживачем. У разі якщо протягом встановленого строку співвласники не визначилися з моделлю договірних відносин, індивідуальні договори вважаються укладеними автоматично з кожним співвласником за фактом отримання послуг, згідно з пунктом 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (у редакції постанови КМУ №1022 від 08.09.2021).
Згідно з цими Правилами, індивідуальний договір набуває чинності через 30 днів з моменту його публікації на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування або виконавця послуг, якщо співвласники не прийняли рішення про іншу модель договірних відносин. Фактом приєднання до такого договору є вчинення споживачем дій, які свідчать про його волю укласти договір, зокрема отримання послуги.
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №2189-VIII передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність до моменту укладення договорів за новими правилами. У разі бездіяльності співвласників щодо визначення моделі договірних відносин, законодавець передбачив обов`язок виконавця ініціювати укладення індивідуальних договорів напряму з кожним співвласником.
Як встановлено місцевим господарським судом, текст типового договору розміщено на офіційному сайті позивача http://te.pl.ua, що відповідає вимогам законодавства і є офертою, яка підлягає акцептуванню споживачем.
У постановах від 18.11.2021 у справі №908/3233/20, від 14.12.2023 у справі №908/2078/22, від 09.04.2024 у справі №908/710/23 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність волевиявлення співвласників не звільняє їх від обов`язку оплачувати отримані комунальні послуги за умовами публічного договору приєднання.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2024 у справі №      904/346/23, за змістом положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" автоматичне виникнення договірних відносин споживача з теплопостачальною організацією на підставі Типового договору передбачено для споживачів, які самостійно не визначилися з моделлю організації договірних відносин і у яких були відсутні попередні договірні відносини з теплопостачальною організацією.
У даній справі №917/397/25 відповідач не надав суду першої та апеляційної інстанції доказів того, що в нього були наявні попередні договірні відносини з теплопостачальною організацією або доказів прийняття співвласниками будинку по вулиці Тараса Шевченка, 35 в місті Кременчуці рішення про іншу модель договірних відносин. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що відповідач прийняв відповідну оферту ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», оскільки протягом 30 днів з моменту опублікування такої оферти не скористався правом вибору іншої моделі договірних відносин, чим висловив мовчазну згоду на укладення індивідуального договору відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". 
Тому сам лише факт надсилання відповідачем позивачеві листа від 31.10.2023 про відмову від укладення індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії не має в даному випадку юридичного значення, оскільки індивідуальний договір є укладеним раніше в силу вищенаведених вимог закону і відповідач одержував послугу, що підтверджується, в тому числі, складеними самим віддповідачем відомостями про фактичні покази засобів обліку спожитої ним теплової енергії (а.с. 24-28).
Як вбачається з доданих до позовної заяви доказів, ФОП Прокопчук С.В. із 2022 року підписувала відомості про фактичні покази засобів обліку теплової енергії та вказувала свій особовий рахунок №5144 – тобто здійснювала дії на виконання укладеного з позивачем договору.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ФОП Прокопчук С.В. є укладеним; укладеному договору присвоєно № 5144. 
Крім тошго судова колегія звертає увагу на те, що відповідач не доводить і не вказує на ті обставини, що він здійснює опалення приміщення за договором з іншим постачальником теплової енергії.

Стосовно правильності визначення позивачем розміру заявленої до стягнення суми основного боргу, колегія суддів зазначає наступне.
Як уже зазначалося, ФОП Прокопчук С.В. має у власності нежитлове приміщення (вбудована аптека) по вулиці Тараса Шевченка, 35 в місті Кременчуці, загальною площею 92 кв.м., яке підключено до внутрішньобудинкової системи опалення багатоквартирного житлового будинку та оснащено вузлом комерційного обліку теплової енергії (ВКО/ТЕ).
Обраховуючи обсяги теплової енергії на потреби опалення приміщення відповідача, позивач обґрунтована застосував Методику розподілу між споживачами обсягів, спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджену Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 р. № 315 (з подальшими змінами), яка встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Методики № 315 загальний обсяг спожитої у будинку теплової енергії у кожному розрахунковому періоді розподіляється на:
- обсяг спожитої теплової енергії на забезпечення загальнобудинкових потреб (визначається спрощено та складає 25% від загального обсягу, спожитої будинком, теплової енергії, згідно п. 8, розділу IV Методики, (ст. 7) та розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будинку (ст. 4), (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об?ємів їх житлових/нежитлових приміщень (ст. 3), згідно п. 12, розділу IV Методики;
- обсяг спожитої теплової енергії на забезпечення безпосередньо опалення житлових та нежитлових приміщень (прим) визначається як різниця загального обсягу, спожитої у будинку, теплової енергії та обсягу теплової енергії донарахованої до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень, обсягу спожитої теплової енергії приміщень з транзитними мережами внутрішньобудинкової системи опалення та обсягу теплової енергії, спожитої на забезпечення загальнобудинкових потреб, (ст. 11 = ст. 6 - ст. 8 - ст. 10 - ст. 7); розподіляється на площі житлових/нежитлових приміщень, підключених до ЦСО (ст. 5), пропорційно до площі кожного приміщення.
Тобто обсяг теплової енергії, спожитої на опалення житлових та нежитлових приміщень, визначається як різниця загального обсягу спожитої теплової енергії у будинку та обсягу теплової енергії витраченого на загальнобудинкові потреби, обсягу спожитої теплової енергії приміщень з транзитними мережами внутрішньобудинкової системи опалення, обсягу спожитої теплової енергії приміщень, що оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії, обсягу теплової енергії донарахованої до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень.
Зазначений розрахунок стосовно приміщення відповідача відображено в доданих до позовної заяви Поясненнях щодо обсягів теплової енергії, відпущеної на потреби опалення приміщення ФОП Прокопчук С.В. Із вказаних Пояснень вбачається, що при проведенні нарахування визначений обсяг теплової енергії на загальнобудинкові потреби розподіляється на площу всіх приміщень в будинку 549,60 м2, і обраховується відповідно до площі нежитлового приміщення ФОП Прокопчук С.В. площею 92,0 м2; враховуючи витрати теплової енергії на функціонування внутрішньобудинкових систем, а також прямі витрати на опалення приміщення.
Отже, посилання відповідача на те, що позивачем не обґрунтовано правильності розрахунку кількості спожитого тепла відповідно до кількості споживачів у будинку – також не відповідає обставинам справи, оскільки, як встановлено вище, такий розрахунок здійснювався саме виходячи з розміру площі кожного з приміщень.
Також, як вбачається із доданої до позовної заяви розрахункової таблиці «Інформація щодо обсягів теплової енергії, відпущеної на потреби опалення приміщення ФОП Прокопчук С.В. за адресою вулиця Тараса Шевченка, буд. 35 за період 11/2022 – 11/2024», у графі «обсяг спожитої теплової енергії опалюваних приміщень, що оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії» зазначено саме ті показники, які містяться у Відомостях про фактичні покази засобів обліку теплової енергії, підписаних відповідачем.
Тобто заявником скарги не спростовано правильності визначення позивачем обсягу спожитої ФОП Прокопчук С.В. теплової енергії у спірний період.
Згідно з пунктом 5 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії позивач зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Пунктом 30 індивідуального договору встановлено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця.
          У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).
Згідно зі статутом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» засноване на майні спільної комунальної власності територіальних громад сіл, селищ і міст Полтавської області, засновником підприємства є Полтавська обласна рада (http://te.pl.ua/spozhivacham/naselennyu/dovdkov-ta-nformacyn-materali/statut-pdpriyemstva/).
Отже, тарифи на постачання теплової енергії відповідачем встановлюються Полтавською обласною радою.
Відповідно до наданих позивачем до матеріалів справи пояснень та доказів, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерего» застосовувало у розрахунках зі споживачами наступні тарифи, встановлені уповноваженими органами: з 01.10.2022 по 30.09.2023 - двоставковий тариф на послугу з постачання теплової енергії встановлений рішення Полтавської обласної ради № 477 від 30.09.2022 без урахування витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів та без урахування витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів у розмірі; з 01.10.2023 по 30.09.2024 – двоставковий тариф на послугу з постачання теплової енергії встановлений рішенням Полтавської обласної ради № 669 від 28.07.2023, зі змінами, внесеними рішенням № 687 від 26.09.2023 без урахування витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів та без урахування витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів у розмірі; з 01.10.2024 по 30.09.2025 – двоставковий тариф на послугу з постачання теплової енергії встановлений рішенням Полтавської обласної ради № 669 від 28.07.2023, зі змінами, внесеними рішенням № 854 від 30.08.2024 без урахування витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів та без урахування витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів у розмірі.
Інформація про тарифи є загальнодоступною та перебуває у вільному доступі на сайті Полтавської обласної ради та на сайті ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” http://te.pl.ua/ в розділі “ТАРИФИ”, далі “Тарифи для потреб інших споживачів” (за посиланням http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya-potreb-nshih-spozhivachv/).
Як встановлено місцевим господарським судом та не спростовано відповідачем в ході апеляційного провадження, розрахунок заборгованості позивач здійснив у відповідності до зазначених тарифів, які не потребують індивідуального погодження з кожним споживачем, оскільки є нормативно затвердженим механізмом тарифоутворення, передбаченим чинним законодавством.
Згідно з пунктом 34 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
          Підпунктом 3 пункту 41 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії встановлено, що споживач зобов`язаний: зокрема оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленим відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором».
          Статтею 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.
          Виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця. Інформація, зазначена в пунктах 6, 7, 9, 10 частини третьої цієї статті, надається споживачу не менше двох разів на рік. Інформація, зазначена в пункті 10 частини третьої цієї статті, надається також у випадках, коли виконавець надсилає споживачам договори або зміни до них.
На виконання зазначених положень позивач направляв на адресу відповідача  рахунки на оплату обсягу теплової енергії.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції, не враховано той факт, що ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” не надано підтверджуючих документів щодо факту вручення ФОП Прокопчук С.В. актів та рахунків за спожиту теплову енергію, при цьому, до реєстрів відправки не додано фіскальних чеків, а також на реєстрах відсутня відмітка Укрпошти про прийняття поштових відправлень, зазначених у реєстрі, для відправки
Проте, на думку колегії суддів, зазначені обставини не є підставою для звільнення відповідача від виконання грошового зобов`язання, оскільки обов`язок відповідача здійснити оплату за надані послуги виникає з укладеного договору, а не з факту вручення рахунку чи підписання акту виконаних робіт. 
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №920/1343/21, рахунок на оплату має інформаційний характер і сам по собі не є первинним документом, який засвідчує господарську операцію. Відсутність рахунку або акту не звільняє споживача від обов`язку оплатити фактично отриману послугу, оскільки ненадання рахунку не є відкладальною умовою (ст. 212 ЦК України) та не свідчить про прострочення кредитора (ст. 613 ЦК України).
Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2023 у справі №910/14570/21, факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими належними доказами в їх сукупності, які свідчать про фактичне надання послуг. Основною ознакою наявності господарської операції є її реальність, а належним чином оформлені первинні документи є лише похідним підтвердженням.
Таким чином, непідписання актів приймання-передачі послуг (на що посилається апелянт) не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати отриманих послуг, оскільки господарські наслідки створює саме реальна фактична передача послуг.
Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, позивач надав докази, які підтверджують факт постачання ним теплової енергії у спірний період як в цілому до будинку по вулиці Тараса Шевченка, 35 в місті Кременчуці, так і до нежитлового приміщення відповідача (акти про початок та закінчення опалювального сезону, акти зняття показників приладів обліку теплової енергії, відомості про фактичні покази засобів обліку теплової енергії тощо).
Враховуючи встановлені господарським судом обставини фактичного отримання відповідачем послуг з постачання теплової енергії, доводи апеляційної скарги щодо ненаправлення рахунків та актів є необґрунтованими і не впливають на обов`язок відповідача сплатити вартість отриманих послуг у повному обсязі.
Зобов`язання сторін за договором про надання послуг виникають з моменту укладення такого договору та підлягають обов`язковому виконанню належним чином відповідно до його умов (глава    63, статті    525,    526,    530,    629 ЦК України). Вартість послуг, строки та порядок їх оплати визначаються договором і є обов`язковими для сторін. Одностороння відмова від виконання договірних зобов`язань або зміна їх умов не допускається, якщо інше прямо не передбачено законом або договором.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що розрахунок позивача, згідно з яким заборгованість відповідача за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2022 по 30.11.2024 становить 92616,84 грн, є документально підтвердженим, узгоджується з положеннями укладеного між сторонами договору та нормами чинного законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.
Оскільки доказів сплати наявної заборгованості відповідачем до матеріалів справи не надано, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом правомірно задоволено позовну вимогу щодо стягнення вказаної суми з відповідача.

Позивач також просив стягнути із відповідача в зв`язку із неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором пеню, 3% річних та інфляційні втрати.
Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Окрім того, пунктом 45 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
З урахуванням вказаних норм закону та договору, позивачем нараховано до стягнення: 549,84 грн пені, 3 154,37грн - 3% річних та 10 802,46 грн інфляційних (розрахунки додані до матеріалів позовної заяви).
Місцевий господарський суд, перевіривши вказані розрахунки, встановив, що обчислення виконано арифметично правильно, у відповідності до приписів законодавства та умов укладеного між сторонами договору.
В апеляційній скарзі відповідач не наводить доводів та контррозрахунків, які б спростовували вищевказаний висновок. 
Апелянт не погоджується зі стягненням нарахувань на суму основного боргу, посилаючись лише на ті обставини, що позивачем не надано належних доказів направлення відповідачу рахунків за спожиту теплову енергію за період, вказаний у позовній заяві, на підставі яких відповідач повинен був провести оплату, тому, на думку відповідача, відсутні підстави для висновку про прострочення виконання зобов`язання.
Проте, як було зазначено вище, враховуючи встановлені в даній справі обставини фактичного отримання відповідачем послуг з постачання теплової енергії за спірний період у вказаному позивачем обсязі, доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем належних доказів направлення відповідачеві рахунків є необґрунтованими і не впливають на обов`язок відповідача сплатити вартість отриманих послуг.
Оскільки пунктом 34 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії встановлено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу – суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що недотримання відповідачем зазначеної умови договору свідчить про наявність прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим до відповідача обґрунтовано застосовано наслідки такого прострочення, передбачені законом та договором (а.с.9).
Отже, на думку колегії суддів доводи апелянта про не визначення дати  початку прострочення оплати для належного обрахування санкцій є необґрунтованими.
Задоволення місцевим господарським судом позовних вимог у цій частині також є правомірним.
Таким чином, апелянтом не наведено переконливих доводів в обґрунтування вимог апеляційної скарги про скасування рішення господарського суду та про відмову в позові.

Слід зазначити, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У цій справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відтак, враховуючи, що доводи апеляційної скарги у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України, як підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.129,     269,     270,     273,     275,     276,     281,     282,     284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 12.05.2025  у справі №917/397/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

    Повна постанова складена 21.08.2025.

Головуючий суддя                                                                    О.Є. Медуниця

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна  

Суддя                                                                                           В.В. Россолов