ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 757/28324/19
провадження № 61-11670св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганна Георгіївна,
третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції 
(м. Київ),
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року у складі судді Українця В. В. та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 рокуу складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Кафідової О. В., Оніщука М. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - державний реєстратор) Чуйко Г. Г., третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
 
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири 
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 
05 лютого 2014 року. 03 жовтня 2015 року з витягу з Державного реєстру речових прав їй стало відомо, що 16 червня 2015 року до Головного територіального управління юстиції у м. Києві звернулась ОСОБА_2 із заявою про реєстрацію права власності на 1/4 частку квартири 
АДРЕСА_1 . 01 липня 2015 року державний реєстратор Чуйко Г. Г. прийняла рішення за заявою ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 22515905. При цьому державний реєстратор прийняла заяву про реєстрацію прав на 1/4 частку зазначеної квартири у особи, яка надала посвідчену особистим підписом адвоката Шабельника С. В. фотокопію паспорта ОСОБА_2 , що законом не передбачено. Паспорт, серія НОМЕР_1 , виданий 24 лютого 2012 року, на підставі якого прийнято рішення про реєстрацію прав, є недійсним. 10 травня 2013 року ОСОБА_2 заявляла про втрату паспорта. Адвокат Шабельник С. В. приховав від державного реєстратора, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 
27 березня 2015 року на належну ОСОБА_2 частку квартири АДРЕСА_1 був накладений арешт. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2018 року визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Чуйко Г. Г. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири 
АДРЕСА_1 . Постановою Верховного Суду від 16 травня 2019 року скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 
24 липня 2018 року та закрито провадження у справі з підстав порушення судами правил юрисдикції адміністративних судів.
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чуйко Г. Г. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01 липня 2015 року
№ 22515905 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року 
в задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано відсутністю порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свобод чи законних інтересів позивача з боку відповідачів, оскільки актуальна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містить відомостей щодо незаконної (подвійної) державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року залишено без змін.
 
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
16 серпня 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, 
у якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 року й ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що висновки судів першої і апеляційної інстанцій не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, не узгоджуються із нормами матеріального права, оскільки оскаржуване рішення державного реєстратора є нескасованим попри відсутність про нього запису 
у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказує, що станом на зараз на одній і тій же підставі - договору купівлі-продажу частки спірної квартири - державний реєстратор двічі прийняла рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 .
 
Інші аргументи учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2024 року  ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження рішення Солом`янського районного суду 
м. Києва від 06 лютого 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Солом?янського районного суду м. Києва.
 
12 вересня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволенняз таких підстав.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи
 
ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 05 лютого 2014 року.
 
16 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про реєстрацію права власності на 1/4 частки квартири 
АДРЕСА_1 .
 
01 липня 2015 року за заявою ОСОБА_2 державний реєстратор 
Чуйко Г. Г. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за 
№ 22515905, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 - за ОСОБА_2 
(1/4 частка квартири) і за ОСОБА_3 (1/4 частка квартири).
 
ОСОБА_1 оскаржила рішення державного реєстратора Чуйко Г. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 липня 2015 року № 22515905 до Окружного адміністративного суду м. Києва.
 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2018 року 
у справі № 826/2533/16 у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено. 
 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 
2018 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Чуйко Г. Г. від 01 липня 2015 року № 22515905 про державну реєстрацію права власності на 1/4 частку квартири 
АДРЕСА_1 .
 
На підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 
24 липня 2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про скасування державної реєстрації права власності на 
1/4 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , яка була проведена на підставі рішення державного реєстратора Чуйко Г. Г. від 
01 липня 2015 року № 22515905.
 
Постановою Верховного Суду від 16 травня 2019 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2018 року скасовано, провадежння у справі закрито, ОСОБА_1 роз`яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
 
ОСОБА_1 зверталась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири за ОСОБА_2 .
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року 
у справі № 760/32728/19 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н. Р. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 06 червня 2022 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року залишено без змін.
 
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 вересня 2023 року:
 
- за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/4 частку квартири 
АДРЕСА_1 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н. Р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44472447 від 
07 грудня 2018 року (дублікат № 1 договору купівлі-продажу нерухомості від 
13 березня 2015 року, видавник Київська універсальна біржа); та на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 - на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н. Р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24240652 від 
08 вересня 2015 року (договір дарування від 08 вересня 2015 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н. Р.);
 
- за ОСОБА_1 залишається зареєстрованим право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 10668479 від 05 лютого 
2014 року (договір дарування частки квартири від 05 лютого 2014 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу 
Каплун Ю. В.).
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.
 
ОСОБА_1 у цій справі порушила питання про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири 
АДРЕСА_1 , посилаючись на порушення свого права власності на 1/2 частку вказаної квартири, яке належить їй на підставі договору дарування від 
05 лютого 2014 року. ОСОБА_1 зазначала, що за відповідачкою 
ОСОБА_2 зареєстровано тричі право власності на 1/4 частку вказаної квартири, тобто відповідачка є власником 3/4 часток квартири, що порушує її права, як власника 1/2 частки спірної квартири.
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які 
ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
 
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови 
в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року 
у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
 
Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
 
Згідно із статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно
 
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав 
у Державному реєстрі прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.
 
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час звернення до суду).
 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку 
про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, 
що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується 
на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних 
у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
 
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, установив, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно немає інформації щодо наявності рішення державного реєстратора Чуйко Г. Г. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01 липня 2015 року № 22515905 та подвійної реєстрації права власності на 1/4 частку квартири 
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову, оскільки в матеріалах справи немає доказів порушення або оспорення ОСОБА_2 права власності ОСОБА_1 на 
1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , за захистом якого вона звернулася до суду.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої і апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, арішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.
 
З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
 
Щодо заявлених клопотань
 
Одночасно в касаційній скарзі ОСОБА_1 просить винести окрему ухвалу щодо порушення закону адвокатом Шабельником С. В., мотивуючи це грубим та неприпустимим порушенням законодавства при зверненні із заявою про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на частку спірної квартири.
 
Вивчивши заявлене клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що воно задоволенню не підлягає з таких підстав.
 
Відповідно до статті 420 ЦПК України суд касаційної інстанції у випадках 
і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
 
У частині першій статті 262 ЦПК України передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 в справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що «при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали 
є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком».
 
Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі 
№ 800/500/16 (провадження № 11-1156заі18) зазначено, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали 
є правом, а не обов`язком суду.
 
Доводи заявника щодо винесення окремої ухвали в порядку статті 262 ЦПК України, на переконання суду, є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про винесення окремої ухвали відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Судді:                                                                                                             В. М. Коротун

 
Є. В. Коротенко

 
М. Є. Червинська