ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" серпня 2025 р.           Справа№ 920/54/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Мальченко А.О. 
          Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.
за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 12.08.2025,

розглянувши апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»
на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2025 (повний текст рішення складено та підписано 13.03.2025)
у справі           №920/54/23 (суддя Вдовенко Д.В.)
за позовом керівника Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері в інтересах держави (Міністерства оборони України) в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Суми
до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Сумське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:
1) Міністерства оборони України,
2) Кабінету Міністрів України,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Сумської обласної державної адміністрації
про визнання протиправною та скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері (далі, прокурор) в інтересах держави (Міністерства оборони України) в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Суми (далі, позивач або КЕВ м. Суми) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Сумське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі, відповідач або ДСГП «Ліси України») про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права постійного користування Державним підприємством «Сумське лісове господарство» земельною ділянкою площею 571 га кадастровий номер 5924756200:08:004:0070 (номер запису № 0619373, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1782115659247); визнання протиправною та скасування державної реєстрації права постійного користування Державним підприємством «Сумське лісове господарство» земельною ділянкою площею 2373 га кадастровий номер 5924785900:20:001:0029 (номер запису 29361544, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 17067434592247).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відповідачем на праві постійного користування протиправно зареєстровані земельні ділянки площею 571 га кадастровий номер 5924756200:08:004:0070, площею 2373 га кадастровий номер 5924785900:20:001:0029, оскільки ці земельні ділянки накладаються на земельну ділянку площею 2095,3 га, на якій розміщене військове містечко, та яка перебуває на балансі КЕВ м. Суми й відноситься до категорії земель оборони.  Правовстановлюючим документом на вказану земельну ділянку є державний акт на право користування землею, виданий Сумському Вищому артилерійському командному училищу ім. М.В. Фрунзе. На земельній ділянці знаходяться будівлі, які перебувають на оперативному обліку в КЕВ м. Суми. 
Протокольною ухвалою Господарського суду Сумської області від 21.02.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Сумську обласну державну адміністрацію.
Протокольною ухвалою Господарського суду Сумської області від 05.04.2023 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Міністерство оборони України та Кабінет Міністрів України.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 03.03.2025 позов задоволено повністю. Вирішено:
- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію права постійного користування Державного підприємства «Сумське лісове господарство» (код ЄДРПОУ 00992964; правонаступник - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Сумське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», код ЄДРПОУ ВП 45101776) земельною ділянкою кадастровий номер 5924756200:08:004:0070 площею 571 га (номер запису № 0619373, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1782115659247).
- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію права постійного користування Державного підприємства «Сумське лісове господарство» (код ЄДРПОУ 00992964; правонаступник - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Сумське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», код ЄДРПОУ ВП 45101776) земельною ділянкою кадастровий номер 5924785900:20:001:0029 площею 2373 га (номер запису 29361544, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1706743459247).
- стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Сумське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері 5368 грн. витрат по сплаті судового збору.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт накладання меж земельних ділянок за кадастровими номерами 5924785900:20:001:0029, 5924756200:08:004:0070 на  частину земельної ділянки площею 2095,3 га, що перебуває у користуванні Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми Міністерства оборони України та використовується військовою частиною. Реєстрація за відповідачем права постійного користування на сформовані земельні ділянки, частина яких на праві користування належить позивачу, позбавляє останнього можливості зареєструвати за собою право користування на частину земельної ділянки, що протиправно включена в межі земельних ділянок за кадастровими номерами 5924785900:20:001:0029, 5924756200:08:004:0070, а тому вимоги прокурора є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, 02.04.2025 засобами поштового зв`язку Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить суд скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2025 у справі №920/54/23 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає таке:
- суд першої інстанції не врахував належність земельних ділянок з кадастровими номерами 5924785900:20:001:0029, 5924756200:08:004:0070 до категорій земель лісогосподарського призначення та те, що перебування їх у постійному користуванні відповідача визначається нормами законодавства, матеріалами лісовпорядкування, актом на право користування землею від 01.07.1965, рішенням №25 від 29.01.1965;
- жодних рішень до зміни категорії земельної ділянки відповідно до акту 1985 року серії Б №018843 Кабінетом Міністрів України не приймалось;
- суд першої інстанції не врахував, що відповідно до статей 37-41 ЗК УРСР 1970 року, який був чинним на дату видачі державного акту 1985 року, надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачу поводиться тільки після вилучення даної ділянки у встановленому законом порядку. Земельна ділянка відповідно до акту 1985 року серії Б №018843 з Державного лісового фонду та з користування Сумського лісхоззагу не вилучалася;
- судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що земельна ділянка відповідно до акту 1985 року серії Б №018843 знаходиться на території Стецівської та Битицької сільських рад Сумського району (наразі Сумська МТГ), а земельні ділянки з кадастровими номерами 5924785900:20:001:0029, 5924756200:08:004:0070 знаходяться на території Хотінської сільської ради Сумського району (наразі Хотінської ОТГ) та Кияницької сільської ради Сумського району (наразі Юнаківської ОТГ), що в свою чергу виключає їх накладання (перетин);
- за результатами проведеної у даній справі судової експертизи складено висновок № 20565/5261 від 25.07.2024, який не підтверджує факт накладання меж земельних ділянок з кадастровими номерами 5924785900:20:001:0029, 5924756200:08:004:0070 на частину земельної ділянки площею 2095,3 га;
- на сьогоднішній день право користування земельною ділянкою площею 2095,3 га за державним актом 1985 року припинено на підставі пункту «в» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України, оскільки Сумське вище артилерійське командне училище, якому надавалась земельна ділянка згідно з актом 1985 року, припинено без правонаступництва.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

07.06.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить суд апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2025 у справі №920/54/23 - без змін.
У відзиві позивач наголошує на тому, що апеляційна скарга відповідача не ґрунтується на належних і допустимих доказах, не містить правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, є необґрунтованою, повторює позицію, що вже була досліджена та об`єктивно спростована у суді першої інстанції.
Позивач зазначає, що апелянт не надав доказів, що спростовують законність державного акту на землю площею 2095,3 га, який має безстроковий характер. Законодавство України, водночас, не передбачає автоматичного припинення дії державного акту у зв`язку з реорганізацією чи зміною структури ЗСУ. За результатами акту обстеження від 20.04.2021 та аналізу даних Публічної кадастрової карти кадастрові ділянки, зареєстровані за ДП «Сумське лісове господарство», фактично накладаються на територію військового полігону Міноборони України, що унеможливлює виконання бойових завдань та створює загрозу збройної безпеки держави.
09.06.2025 через підсистему «Електронний суд» від Кабінету Міністрів України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2025 у справі №920/54/23 - без змін.
У відзиві КМУ наголосив на такому:
- земельна ділянка площею 2095,3 га у 1985 році надана у безстрокове користування Сумському вищому артилерійському училищу, перебуває на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми Міністерства оборони України, використовується військовою частиною, на земельній ділянці знаходиться військове містечко, закріплене за військовою частиною, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі відомостями Головного управління Держгеокадастру у Сумській області щодо земель, які перебувають у користуванні військових частин, установ, організацій, підприємств Міністерства оборони України;
- передумовою для припинення права постійного користування землями оборони та подальшої передачі таких ділянок у власність або у користування іншим особам є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням МОУ. Однак за інформацією, що міститься в матеріалах справи, Урядом не приймалось будь-яких рішень (розпоряджень) щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 2095,3 га, балансоутримувачем якої є КЕВ м. Суми;
20.06.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника Міністерства оборони України надійшли пояснення на апеляційну скаргу, у яких останній просить суд апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2025 у справі №920/54/23 - без змін.
Узагальнені доводи відзиву МОУ на апеляційну скаргу зводяться до такого:
- твердження апелянта про те, що його право на спірні землі підтверджується старішими документами, зокрема актом на право користування землею від 1965 року та матеріалами лісовпорядкування, є спробою створити хибну дихотомію та ввести суд в оману. Апелянт свідомо ігнорує той факт, що Державний акт 1985 року був виданий не на порожньому місці, а на підставі спеціального акта вищого органу виконавчої влади - розпорядження Ради Міністрів Української РСР від 07 березня 1972 року № 155-рс. Цим розпорядженням було легітимно змінено правовий режим частини земель, які раніше перебували у користуванні лісогосподарського підприємства, шляхом їх відведення для потреб оборони. Таким чином, розпорядження 1972 року та виданий на його підставі Державний акт 1985 року є спеціальними правовими актами індивідуальної дії, які уточнили та змінили попередній правовий режим для конкретної земельної ділянки площею 2095,3 га, надавши їй статусу земель оборони;
- припинення діяльності Сумського вищого артилерійського командного училища не означає автоматичного припинення права держави на землю оборони. Натомість відбувається передача майна, прав та обов`язків іншому суб`єкту в структурі того ж відомства для подальшого виконання оборонних завдань. У матеріалах справи містяться численні докази, що підтверджують безперервний ланцюг правонаступництва та передачі спірної земельної ділянки: акт приймання-передачі від 26.03.2019, згідно з яким територія військового містечка разом із земельною ділянкою 2095,3 га була передана на баланс КЕВ м. Суми, індивідуальні картки обліку, витяги з реєстрів тощо;
- земельна ділянка площею 2095,3 га з моменту її відведення у 1972-1985 роках набула особливого правового статусу - земель оборони. Цей статус є визначальним для вирішення даного спору. Стаття 77 Земельного кодексу України та Закон України «Про використання земель оборони» чітко встановлюють, що землі оборони можуть перебувати виключно у державній власності, і для них встановлено спеціальний правовий режим використання та вилучення. Будь-які дії щодо таких земель, зокрема зміна їх цільового призначення, вилучення або передача в користування іншим суб`єктам, можуть відбуватися лише за суворо визначеною процедурою. Ключовим елементом цієї процедури є отримання згоди уповноваженого органу - Міністерства оборони України;
- довід апелянта про нібито відсутність накладання (перетину) меж земельних ділянок, який ґрунтується на формальній належності ділянок до територій різних сільських рад, є відверто маніпулятивним та повністю спростовується сукупністю доказів, які були належним чином досліджені та оцінені судом першої інстанції. Суд першої інстанції дійшов абсолютно правильного та обґрунтованого висновку про наявність факту накладання, застосувавши стандарт доказування «баланс вірогідностей», який є загальновизнаним у господарському процесі.
Прокурор та третя особа на стороні відповідача відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2025 апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2025 у справі №920/54/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.
Судом встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/54/23.
14.04.2026 матеріали справи №920/54/23 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2025 у справі №920/54/23 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
05.05.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію 4871 від 01.05.2025 про сплату судового збору у розмірі 8  052,00 грн.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючої судді Іоннікової І.А., розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/250/25 від 26.05.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 справу №920/54/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2025 у справі №920/54/23, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 01.07.2025.
20.06.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Міністерства оборони України надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
23.06.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
23.06.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» надійшла заява про його участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
23.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду від представника Кабінету Міністрів України надійшло клопотання, яке було направлено засобами поштового зв`язку, про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 заяви представників Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми, Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» та Кабінету Міністрів України про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволені.
У судове засідання, призначене на 01.07.2025, з`явився представник прокуратури (у залі суду). Представники Квартирно-експлуатаційного відділу міста Сум, Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», Міністерства оборони України та   Кабінету Міністрів України брали участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Представник Сумської обласної державної адміністрації у судове засідання 01.07.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку копії ухвали суду від 28.05.2025 до електронного кабінету Сумської обласної державної адміністрації в підсистемі «Електронний суд».
Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи зазначене, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника Сумської обласної державної адміністрації.
Суд у судовому засіданні 01.07.2025 розпочав   розгляд справи по суті, заслухавши пояснення представників учасників справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2025 у розгляді апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2025 у справі №920/54/23 оголошено перерву до 12.08.2025.
28.07.2025 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Кабінету Міністрів України надійшло клопотання про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, оскільки попередній представник, який приймав участь у судовому засіданні 01.07.2025, перебуває у відпустці.
У період з 21.07.2025 до 08.08.2025 головуюча суддя у справі Михальська Ю.Б. перебувала у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2025 зазначену заяву представника Кабінету Міністрів України про його участь у судовому засіданні 12.08.2025 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.
У судовому засіданні 12.08.2025 судом було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 12.08.2025 з`явилися представник прокуратури (у залі суду) та представники Квартирно-експлуатаційного відділу міста Сум, Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», Міністерства оборони України та   Кабінету Міністрів України брали участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Представник Сумської обласної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
У судовому засіданні представник відповідача підтримував доводи апеляційної скарги, просив оскаржене рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У судовому засіданні представники прокуратури, позивача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до державного акту на право користування землею від 01.07.1965 (том 1, а.с. 197-198) Сумському лісхоззагу в постійне користування відведено 28044 га землі згідно з планом та описом меж, зазначених в акті. 
Прокурор та позивач вказують на те, що розпорядженням Ради Міністрів Української УРСР від 7 березня 1972 року № 155-с прийнято пропозиції Сумського облвиконкому, підтримані Мінсільгоспом УРСР та Мінлісгоспом УРСР про відведення Сумському вищому артилерійському училищу імені Фрунзе для організації учбового центру земель у Сумському районі. У відповідності до Розпорядження Ради Міністрів Української СРСР від 07 березня 1972 р. № 155-рс про прийняття пропозиції Сумського облвиконкому, підтриманої Мінсільгоспом УРСР і Мінлісгоспом УРСР про відведення Сумському вищому артилериському командному училищу імені Фрунзе для організації учбового центру 2095,3 га земель в Сумському районі для потреб збройних сил було відведено земель: 1) Лісгоспу імені Калінина 171 га, з них 78,3 га ріллі та 11,8 га садів - у постійне користування; Колгоспу імені Горького 384,3 га, з них 288 га ріллі і 17 га садів у постійне користування; Сумського лісгоспзагу /в кварталах № 17-24, 81,32, 39,40,47-51, 56-62-62,64-66 Іволжанського лісництва і в кварталах № і-а-5 Микільського лісництва/ Мінлісгоспу УРСР 7540 га, з них 1495,6 га вкритих лісом, у довгострокове користування, без виключення з держлісфонду, з правом вирубування лісу під габарити будівель, споруд, під`їзні шляхи і директриси. Загальна площа виділеної земельної ділянки становить 2095,3 га, з них - 1711,0 га держлісфонду, 555,3 га земель сільськогосподарського призначення, на підставі чого був виданий Державний акт на підтвердження права користування земельною ділянкою Б №018843. Дана інформація міститься у обліковому документі - індивідуальній картці обліку земельної ділянки.
Оригінал або копію зазначеного розпорядження, як вбачається з матеріалів справи, ні прокурор, ні позивач, ні Міністерство оборони України суду не надали. Водночас, як пояснили прокурор та представники, такий документ у їх розпорядженні відсутній. 
Відповідно до наявних в матеріалах справи листа щодо відведення земель училищу від 02.03.1972 (том 1, а.с. 45), довідки про погодження проекту розпорядження 1972 року (том 1, а.с. 46) відведення земель здійснювалось під будівництво учбового центру, в тому числі за рахунок земель держлісфонду Сумського району. Листом від 02.03.1972 Міністерство сільського господарства погодило відведення для потреб училища 2095,3 га, в тому числі в тимчасове користування за рахунок земель держлісфонду Сумського району 1540 га.
Водночас, відповідно до державного акту на право користування землею Б №018843 1985 року (том 1, а.с. 39-41), виданого Сумському вищому артилерійському училищу, за землекористувачем закріплено у безстрокове та безоплатне користування 2095,3 га землі в межах згідно з планом землекористування. Земля надана для державних потреб. Додатком до акта є план землекористування, відповідно до якого земельна ділянка межує із землями Сумського спецлісхозу (том 1, а.с. 42). 
Земельна ділянка площею 2095,3 га перебуває на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми Міністерства оборони України, використовується військовою частиною, на земельній ділянці знаходиться військове містечко, закріплене за військовою частиною. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме рішенням виконавчого комітету Стецівської сільської ради Сумського району Сумської області «Про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна (військовому містечку) в с. Радьківка» (том 1, а.с. 47), актом приймання (передачі) будівель, споруд та території військового містечка від 26.03.2019 (том 1, а.с. 48), згідно з яким будівлі та споруди військового містечка передані  на баланс КЕВ м. Суми разом із земельною ділянкою площею 2095,3 га; індивідуальною карткою обліку земельної ділянки (том 1, а.с. 51); витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна (том 1, а.с. 54-55);  інформацією  Головного управління Держгеокадастру у Сумській області щодо земель, які перебувають у користуванні військових частин, установ, організацій, підприємств Міністерства оборони України у додатку до листів від 18.09.2019 (том 1, а.с. 62-63), від 25.09.2020 (том 1, а.с. 64). 
23.08.2019 позивач звернувся до Сумської обласної державної адміністрації з клопотанням (том 1, а.с. 58) про надання дозволу на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 2095,3 га, яка перебуває у користуванні для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, військового містечка, в межах державного акту серії Б №018843 від 1985 року. 
Листом від 18.09.2019 №01-222/9377 (том 1, а.с. 59) Сумська обласна державна адміністрація повідомила позивача, що розпорядженням Сумської обласної державної адміністрації від 05.04.2018 №218-ОД ДП «Сумське лісове господарство» був наданий дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель державної власності лісогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Стецьківської та Битицької сільських рад Сумського району Сумської області. Відповідно до даних Публічної кадастрової карти України земельна ділянка площею 2095,3 га накладається на вже сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами 5924756200:08:004:0070, 5924785900:20:001:0029.
Докази розроблення проектів землеустрою ДП «Сумське лісове господарство»  у матеріалах справи відсутні. 
Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів земельні ділянки з кадастровими номерами 5924756200:08:004:0070, 5924785900:20:001:0029 зареєстровані у Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка виготовлена ТОВ «Координат-БС» на замовлення ДП «Сумське лісове господарство». 
Дата державної реєстрації земельної ділянки 5924785900:20:001:0029 - 11.10.2018, площа 2373,6607 га, цільове призначення - для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг; форма власності - державна, власник - Сумська обласна державна адміністрація. 
05.12.2018 на земельну ділянку зареєстроване право постійного користування ДП «Сумське лісове господарство» (номер запису 29361544, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1706743459247). Право постійного користування зареєстроване на підставі технічної документації, яка виготовлена ТОВ «Координат-БС», статуту, розпорядження №29-р від 21.01.1981 Управління справами ради міністрів УРСР, акту на право користування землею від 01.07.1965. 
Дата державної реєстрації земельної ділянки 5924756200:08:004:0070 - 28.01.2019, площа 571,0558 га, цільове призначення - для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг; форма власності - державна, власник - Сумська обласна державна адміністрація. 
05.03.2019 на земельну ділянку зареєстроване право постійного користування ДП «Сумське лісове господарство»  (номер запису 30619373, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1782115659247). Право постійного користування зареєстроване на підставі витягу з Державного земельного кадастру, відомостей з ДЗК. 
Правонаступником ДП «Сумське лісове господарство» є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Сумське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Звертаючись до суду з позовом у даній справі, прокурор та позивач зазначають, що межі земельних ділянок з кадастровими номерами 5924756200:08:004:0070, 5924785900:20:001:0029 частково накладаються на межі земельної ділянки площею 2095,3 га, яка відноситься до категорії земель оборони, перебуває на балансі позивача та у користуванні військової частини. Внаслідок оформлення відповідачем  речового права на земельні ділянки з кадастровими номерами 5924756200:08:004:0070, 5924785900:20:001:0029 відбулася втрата позивачем частини земель оборони шляхом накладання частини земельних ділянок  на земельну ділянку військового містечка. У свою чергу жодних рішень про надання згоди на припинення права користування земельною ділянкою військового містечка уповноваженим органом не приймалося.
З огляду на вказане прокурор звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Суми. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, враховуючи таке.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1  статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною 2  статті 4 Господарського процесуального кодексу України  юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання порушенням.
Отже, з позовом може звертатися особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів. При цьому, звертаючись до суду з позовом, позивач повинен визначити позовні вимоги таким чином, щоб у разі їх задоволення судом відбувся захист, визнання та поновлення його прав і охоронюваних законом інтересів.    
Із урахуванням наведених законодавчих норм, завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Разом із цим, вирішуючи спір, суд має перевірити наявність в особи, яка звертається з позовом, порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано цей позов, з`ясувати, у чому полягає порушення цих прав та інтересів. При цьому відсутність факту порушення права особи є підставою для відмови в позові, оскільки саме порушене (оспорюване) право та інтерес підлягають захисту (правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №911/1330/17).
Позов у даній справі в інтересах позивача пред`явлено прокурором у порядку статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
У відповідності до пункту 25 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 22.12.1997 № 483, облік усіх земель, наданих  для потреб  Міністерства оборони України,  здійснюється згідно  з  Керівництвом  по  обліку земель  (земельних  ділянок)  в  квартирно-експлуатаційній  службі Збройних Сил України.
Згідно з підпунктом 1.3 Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 19.12.2017 №680 облік земельних ділянок ведеться у квартирно-експлуатаційних відділах, квартирно-експлуатаційних частинах районів, територіальних квартирно-експлуатаційних управліннях, Київському квартирно-експлуатаційному управлінні, Головному квартирно-експлуатаційному управлінні Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 1 Положення про квартирно-експлуатаційний відділ міста Суми, затвердженого наказом командування Сил логістики Збройних Сил України від 30.06.2021 №254 зі змінами від 09.09.2022 №242, КЕВ м. Суми є державною установою, яка створена з метою організації виконання завдань з питань інженерно-інфраструктурного (квартирно-експлуатаційного) забезпечення військових частин, закладів, установ та організації (далі - військових частин) Збройних Сил України, в тому числі у Сумському районі Сумської області.
До основних завдань КЕВ м. Суми належить забезпечення військових частин фондами військового містечка та земельними ділянками, утримання та експлуатація фондів військових містечок, які перебувають в користуванні військових частин. КЕВ м. Суми здійснює ведення обліку та аналіз наявності, стану, ефективного та раціонального використання земель, організацію виготовлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно та земельні ділянки, що належать до земель оборони, державної реєстрації прав на них. 
Прокурор та позивач зазначають, що внаслідок оформлення за відповідачем  (Державним підприємством «Сумське лісове господарство») права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 5924756200:08:004:0070 площею 571 га та земельною ділянкою кадастровий номер 5924785900:20:001:0029 площею 2373 га відбулася втрата частини земель оборони шляхом накладання частин зазначених ділянок на земельну ділянку площею 2095,3 га, на якій розміщене військове містечко, та яка перебуває на балансі КЕВ м. Суми. При цьому жодних рішень про надання згоди на припинення права користування земельною ділянкою військового містечка уповноваженим органом не приймалося.
Порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно врегульований  Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  (тут і надалі у редакції Закону на час вчинення  спірної реєстраційної дії).
За змістом пункту 1 частини 1  статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини 4 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Приписи  статті 13 Конституції України  визначають, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією  Конституцією.
Відповідно до частини першої  статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Як було вказано вище, відповідно до державного акту на право користування землею від 01.07.1965 (том 1, а.с. 197-198) Сумському лісхоззагу в постійне користування було відведено 28044 га землі згідно з планом та описом меж, зазначених в акті. 
У подальшому, як вбачається з матеріалів справи, а саме листа щодо відведення земель училищу від 02.03.1972 (том 1, а.с. 45), довідки про погодження проекту розпорядження 1972 року (том 1, а.с. 46) відведення земель здійснювалось під будівництво учбового центру, в тому числі за рахунок земель держлісфонду Сумського району. 
Так, листом від 02.03.1972 Міністерство сільського господарства погодило відведення для потреб училища 2095,3 га, в тому числі в тимчасове користування за рахунок земель держлісфонду Сумського району 1540 га.
Відповідно до державного акту на право користування землею Б №018843 1985 року (том 1, а.с. 39-41), виданого Сумському вищому артилерійському училищу, за землекористувачем закріплено у безстрокове та безоплатне користування 2095,3 га землі в межах згідно з планом землекористування. Земля надана для державних потреб. Додатком до акта є план землекористування, відповідно до якого земельна ділянка межує із землями Сумського спецлісхозу (том 1, а.с. 42). 
Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не врахував належність земельних ділянок з кадастровими номерами 5924785900:20:001:0029, 5924756200:08:004:0070 до категорій земель лісогосподарського призначення та те, що перебування їх у постійному користуванні відповідача визначається нормами законодавства, матеріалами лісовпорядкування, актом на право користування землею від 01.07.1965, рішенням №25 від 29.01.1965.
За доводами скаржника жодних рішень до зміни категорії земельної ділянки відповідно до акту 1985 року серії Б №018843 Кабінетом Міністрів України не приймалось, а тому земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення й спірні реєстраційні дії є законними.
З приводу наведених доводів скаржника суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу Української РСР, затвердженого Законом Української РСР від 08.07.1970 (далі, Земельний кодекс УРСР 1970 року), який був чинним на дату видачі державного акта 1985 року, відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР земля  є  державною  власністю,  тобто  всенародним добром.
Земля є  виключною  власністю  держави  і  надається тільки в користування.  Дії,  які в прямій або прихованій  формі  порушують право державної власності на землю, забороняються.
Відповідно до статті 4 Земельного кодексу УРСР 1970 року вся земля  в  Українській  РСР  входить до єдиного державного земельного  фонду,  який  відповідно до  основного  цільового призначення земель складається з: земель  сільськогосподарського  призначення,  наданих  у користування колгоспам,  радгоспам та іншим землекористувачам  для сільськогосподарських цілей; земель  населених  пунктів  (міст,  селищ  міського типу і сільських населених пунктів); земель промисловості,  транспорту,  курортів, заповідників та іншого несільськогосподарського призначення; земель державного лісового фонду; земель державного водного фонду; земель державного запасу.
Аналіз зазначених норм свідчить, що на момент видачі державного акту 1985 року таке цільове призначення земель, як землі оборони, було відсутнє й вся земля перебувала лише у державній власності.
Статтею 13 Земельного кодексу УРСР 1970 року встановлено, що земля в Українській РСР надається в користування, в тому числі промисловим, транспортним, іншим несільськогосподарським державним підприємствам, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам.
За приписами статті 15 Земельного кодексу УРСР 1970 року земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку.   Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до десяти років.   По окремих     видах користування землею     Радою   Міністрів Української РСР   може   бути   встановлений   і триваліший     строк довгострокового   користування, але   не   більш   як   двадцять п`ять років. 
Відповідно до статті 16 Земельного кодексу УРСР 1970 року надання земельних ділянок у користування   здійснюється   в порядку відведення. 
Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови   Ради   Міністрів УРСР   або рішення виконавчих комітетів обласної,   районної,   міської,   селищної і сільської Рад депутатів трудящих   в   порядку,   встановлюваному   законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах   або   рішеннях   про   надання   земельних   ділянок вказується     мета,   для   якої   вони   надаються,   і   основні   умови користування землею. 
Надання земельної   ділянки, що є в   користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки   після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу. 
Згідно зі статтею 20 Земельного кодексу УРСР 1970 року відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів   засвідчується державними актами на право користування землею. 
Видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового   тимчасового   користування   землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних   депутатів (стаття 21 Земельного кодексу УРСР 1970 року).
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, документом, який посвідчує наявність права є саме державний акт про право користування земельною ділянкою. 
Так, відповідно до державного акту на право користування землею Б № 018843 1985 року, виданого Сумському вищому артилерійському училищу, за землекористувачем закріплено 2095,3 га землі в межах згідно з планом землекористування у безстрокове та безоплатне користування.
Державний акт на право користування землею Б № 018843 1985 року є чинним, ніким не оспорювався, а тому його правомірність презюмується.
Відповідно до пункту 5 постанови Верховної Ради РСР від 18 грудня 1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» установи, організації, які мають у своєму користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного Кодексу Української РСР 1990 року, зберігають свої права на землекористування. 
У прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Земельні   ділянки,   право   власності (користування) на які виникло до   2004   року,   вважаються   сформованими   незалежно   від   присвоєння їм кадастрового номера.
Поняття «землі оборони» з`явилося в  Земельному кодексі  УРСР від 18 грудня 1990 року  №561-XII, який був введений в дію з 15.03.1991 (далі  - Земельний кодекс Української РСР 1990 року).
Так, згідно з пунктом 3 частини 1  статті 3 Земельного кодексу  Української РСР 1990 року у первісній редакції:
«Відповідно до цільового призначення всі землі Української РСР поділяються на:
3) землі  промисловості,  транспорту,  зв`язку,  оборони  та іншого призначення.».
Відповідно до  статті 7 Земельного кодексу  Української РСР 1990 року у постійне або тимчасове користування земля, зокрема, надається: для потреб оборони організаціям, зазначеним у  статті 70 цього Кодексу.
У статті 70 Земельного кодексу Української РСР 1990 року було визначено, що землями для   потреб   оборони   визнаються   землі,   надані   для розміщення   та постійної діяльності військових частин,   установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил і внутрішніх військ. 
Отже, для визнання певних земельних ділянок, виділених в натурі та наданих до 15.03.1991, саме землями оборони, необхідно встановити, чи відповідали ці земельні ділянки станом на 15.03.1991 вищевказаному їх визначенню, наведеному в частині 1  статті 70   Земельного кодексу  Української РСР 1990 року у первісній редакції.
Так, як уже зазначалося, земельна ділянка була відведена Сумському Вищому артилерійському училищу під будівництво учбового центру, в тому числі за рахунок земель держлісфонду Сумського району, тобто для потреб оборони. 
Разом із тим, з 06 грудня 1991 року набрав чинності  Закон України «Про Збройні Сили України».
З 07.11.2000 набрала чинності нова редакція цього Закону, частина 2  статті 14 якого визначила, що:
«Земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за  військовими  частинами,  військовими  навчальними закладами, установами  та  організаціями  Збройних  Сил України,  є державною власністю,  належить  їм  на  праві  оперативного  управління  та звільняються від сплати усіх видів податків. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом».
З 1 січня 2002 року набрав чинності  Земельний кодекс України 2001 року. 
За змістом статті 77 Земельного кодексу України у редакції, чинній станом на дату вчинення спірних реєстраційних дій, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
За статтею 1 Закону України «Про використання земель оборони» України у редакції, чинній станом на дату вчинення спірних реєстраційних дій, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).
Статтею 2 Закону України «Про використання земель оборони» визначено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.
Виходячи з викладеного, держава є власником земель оборони за законом, при цьому наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового режиму, оскільки його вже визначено законом (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2025 року у справі №920/1347/21).
Законодавець встановив особливий статус земель оборони. Такі землі перебувають у державній власності та постійному користуванні військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань.
З матеріалів справи судом встановлено, що земельна ділянка площею 2095,3 га, яка у 1985 році надана у безстрокове користування Сумському вищому артилерійському училищу й набула особливого правового статусу - земель оборони, перебуває на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми Міністерства оборони України, використовується військовою частиною, на земельній ділянці знаходиться військове містечко, закріплене за військовою частиною, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі відомостями Головного управління Держгеокадастру у Сумській області щодо земель, які перебувають у користуванні військових частин, установ, організацій, підприємств Міністерства оборони України.
Відповідно до частини 1 статті 92, частини 2 статті 95 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без установлення строку. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, установленому законом.
За приписами статті 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок погоджується у разі, якщо земельна ділянка відноситься до земель оборони - з Міністерством оборони України або органом державної влади, що здійснює керівництво військовим формуванням, до сфери управління якого належить військова частина, установа, військово-навчальний заклад, підприємство та організація, яка використовує землі оборони на праві постійного користування.
Згідно зі статтею 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії; з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами); и) невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу.
Припинення права постійного користування земельними ділянками державного підприємства, установи, організації, органу державної влади не припиняє права власності держави на відповідні земельні ділянки.
Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Виходячи із вищенаведених правових норм, будь-які дії щодо таких земель як землі оборони, зокрема зміна їх цільового призначення, вилучення або передача в користування іншим суб`єктам, можуть відбуватися лише за суворо визначеною процедурою. Ключовим елементом цієї процедури є отримання згоди уповноваженого органу - Міністерства оборони України.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції, наведеній у пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №924/174/18, згідно з якою «Істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, закріпленими за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі їх у власність або користування третім особам є отримання згоди на це МО України, яка у даному випадку відсутня.».
Однак, у матеріалах справи відсутні жодні докази, які свідчать про припинення права користування земельною ділянкою площею 2095,3 га за державним актом 1985 року у передбаченому законодавством порядку.
При цьому посилання скаржника на те, що право постійного користування припинено на підставі пункту «в» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України, оскільки Сумське вище артилерійське командне училище, якому надавалась земельна ділянка згідно з актом 1985 року, припинено, судом відхиляються, оскільки припинення діяльності цієї установи не означає автоматичного припинення права держави на землю оборони. У спірному випадку відбулася передача майна, прав та обов`язків іншому суб`єкту в структурі того ж відомства для подальшого виконання оборонних завдань. Так, у матеріалах справи містяться докази, що підтверджують безперервний ланцюг передачі спірної земельної ділянки: акт приймання-передачі від 26.03.2019, згідно з яким територія військового містечка разом із земельною ділянкою 2095,3 га була передана на баланс КЕВ м. Суми; індивідуальні картки обліку; витяги з реєстрів.
Отже, з урахуванням приписів статті 77 Земельного кодексу України, статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України», статей 1,     2 Закону України «Про використання земель оборони» землі військових частин, землі військового містечка відносяться за формою власності до земель державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони та перебувають на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.
Поряд з цим, згідно з частиною 3 статті 55 Земельного кодексу України та частиною 5 статті 17 Лісового кодексу України ведення лісового господарства дозволяється на землях усіх категорій з дотриманням вимог щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням.  
За приписами статті 101 Лісового кодексу України ліси, розташовані на землях оборони, призначені для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону.
Охорона, захист, використання та відтворення лісів на землях оборони проводяться спеціалізованими лісогосподарськими підрозділами з урахуванням режиму цих територій в порядку, встановленому Законом України «Про використання земель оборони», цим Кодексом та іншими актами законодавства.
Отже, законодавством визначено можливість використання лісів на землях оборони.
Під час вирішення спору в суді першої інстанції перед судом постало питання про встановлення обставин накладання меж земельних ділянок за кадастровими номерами 5924785900:20:001:0029, 5924756200:08:004:0070 на частину земельної ділянки площею 2095,3 га, у зв`язку з чим господарський суд ухвалою від 22.05.2023 призначив у справі №920/54/23 земельно-технічну експертизу та експертизу з питань землеустрою, проведення якої доручив Національному науковому центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України. 
Приписами статті 73, частини 1 статті 74, статті 76, частини 1 статті 77, статей 78, 79, частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.
В розрізі зазначених норм процесуального права суд вважає за необхідне вказати що:
- надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання про їх прийнятність, суд виходить з критеріїв їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності, тоді як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідні обставини, на які посилаються сторони, мають бути підтверджені належними доказами;
- судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому, тоді як належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини, тобто під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання;
- обов`язок доказування треба розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;
- позивач, стверджуючи про існування певної обставини, подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, а суд, зі свого боку, під час судового провадження оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення;
- передбачений статтею 79 Господарського процесуального кодексу України стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;
- надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду, а принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення;
- повноту дослідження обставин справи забезпечує принцип змагальності, який не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує, тоді як така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний;
- обов`язок з доказування в силу вимог процесуального законодавства покладено безпосередньо на сторони, а процедура доказування містить достатньо широкий обсяг можливостей та прав сторін стосовно доведення обставин, покладених в основу обґрунтування власних доводів та заперечень, якими сторони не були позбавлені можливості скористатися.
Так, відповідно до висновку експертів №20565/5261 від 25.07.2024 за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у даній справі: 1) фактичне місце розташування земельної ділянки, на якій розміщене військове містечко, відведеної згідно з Державним актом серії «Б» № 018843 від 1985 року, знаходиться поблизу с. Радьківка, Сумського району, Сумської області, більш докладніше наведено в дослідницькій частині висновку; 2) надати відповідь на питання «Чи накладаються межі земельної ділянки з кадастровим номером 5924785900:20:001:0029, площею 2373,6607 га та межі земельної ділянки з кадастровим номером 5924756200:08:004:0070, площею 571,0558 га, на межі земельної ділянки, площею 2095,3 га, на якій розміщене військове містечко № 12, відведеної згідно з Державним актом серії «Б» № 018843 від 1985 року?» не уявляється можливим з причин, що вказані у дослідницькій частині висновку; 3) надати відповідь на питання «Якщо так, то якою є площа накладки в натурі (на місцевості)?» не уявляється можливим з причин, що вказані у дослідницькій частині висновку; 4) надана на дослідження копія «Технічної документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що перебувають в постійному користуванні ДП «Сумське лісове господарство», розташованих за межами населених пунктів на території Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області», (зокрема на земельну ділянку з кадастровим номером 5924785900:20:001:0029) та копія «Технічної документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що перебувають в постійному користуванні ДП «Сумське лісове господарство», розташованих за межами населених пунктів на території Хотинської сільської ради Сумського району Сумської області» (зокрема на земельну ділянку з кадастровим номером 5924756200:08:004:0070) за складом, змістом та правилами оформлення та їх затвердження, не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, які діяли з 02.10.2018 по 28.01.2019.
Судовий експерт не надав відповіді на питання 2, 3, у зв`язку з відсутністю координат точок повороту межі земельної ділянки з кадастровим №5924785900:20:001:0029 у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що перебувають в постійному користуванні ДП «Сумське лісове господарство» та неповними, наведеними в іншій системі координат кутів повороту межі земельної ділянки з кадастровим №5924756200:08:004:0070 у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що перебувають в постійному користуванні ДП «Сумське лісове господарство».
Водночас, судовий експерт встановив фактичне місцерозташування земельної ділянки, відведеної згідно з державним актом серії Б № 018843 від 1985 року.
По координатам кутів поворотних точок земельної ділянки поворотних точок межі земельної ділянки військового містечка, з використанням програмного забезпечення для цифрової картографії та землеустрою був викреслений план фактичного місця розташування земельної ділянки, яка перебуває в користуванні згідно з державним актом серія «Б» №018843, з прив`язкою до аерофотознімків місцевості.
Суд встановив, що відповідно до фактичного місцерозташування на рис. 4 висновку земельна ділянка знаходиться між селами Іволжанське, Кияниця, Вакалівщина, Рибці, Радьківка, з лівого боку - поблизу траси (автошляху Н07).
Відповідно до відкритих даних Публічної кадастрової карти земельні ділянки з кадастровими номерами 5924785900:20:001:0029, 5924756200:08:004:0070 знаходяться між селами Іволжанське, Кияниця, Вакалівщина, з лівого боку - поблизу траси (автошляху Н07). Також обставини розташування земельних ділянок підтверджуються наявними в матеріалах справи кадастровими планами земельних ділянок. 
Наявні в матеріалах справи схеми розташування військового містечка відповідно до державного акту свідчать про накладання меж земельних ділянок за кадастровими номерами 5924785900:20:001:0029, 5924756200:08:004:0070 на частину земельної ділянки площею 2095,3 га. Також обставини накладання меж земельних ділянок підтверджено Сумською обласною державною адміністрацією у листі від 18.09.2019, яка відмовила позивачу у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за відповідних обставин - накладання меж. 
Таким чином, з урахуванням критерію вірогідності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт накладання меж земельних ділянок за кадастровими номерами 5924785900:20:001:0029, 5924756200:08:004:0070 на  частину земельної ділянки площею 2095,3 га, що перебуває у користуванні Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми Міністерства оборони України, використовується військовою частиною.
Доводи апеляційної скарги відповідача вищенаведених обставин не спростовують.
Водночас, суд не встановлює конкретну площу накладання меж земельних ділянок, оскільки до порушення прав позивача, як землекористувача, у даному випадку призводить сам факт включення до сформованих земельних ділянок на підставі технічної документації відповідно до акту на право користування землею від 01.07.1965 частини земельної ділянки, що на підставі акту на право користування землею від 1985 року перебуває у користуванні (оперативному управлінні) позивача. 
Реєстрація за відповідачем права постійного користування на сформовані земельні ділянки, частина яких на праві користування належить позивачу, позбавляє останнього можливості зареєструвати за собою право користування на частину земельної ділянки, що протиправно включена в межі земельних ділянок з кадастровими номерами 5924785900:20:001:0029, 5924756200:08:004:0070.
Суд враховує, що земельні ділянки з кадастровими номерами 5924785900:20:001:0029, 5924756200:08:004:0070 є об`єктами цивільний прав, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачає можливості внесення запису про часткове скасування державної реєстрації прав, або щодо частини земельної ділянки.
Чинним законодавством не передбачено можливості формування нової земельної ділянки за рішенням суду у зв`язку із порушенням вимог законодавства щодо частини земельної ділянки, яка була сформована, як і можливості скасування державної реєстрації прав щодо частини земельної ділянки, сформованої як цілісний об`єкт майнових прав.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. 
За викладених обставин, враховуючи встановлений судом факт порушення прав позивача на користування земельною ділянкою внаслідок реєстрації відповідачем права постійного користування на земельні ділянки за кадастровими номерами 5924785900:20:001:0029, 5924756200:08:004:0070, до яких включено частину земельної ділянки земель оборони, яка перебуває у користуванні позивача, позовні вимоги прокурора є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом: визнання протиправною та скасування державної реєстрації права постійного користування відповідача земельною ділянкою кадастровий номер 5924756200:08:004:0070 площею 571 га (номер запису № 0619373, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1782115659247); визнання протиправною та скасування державної реєстрації права постійного користування відповідача земельною ділянкою кадастровий номер 5924785900:20:001:0029 площею 2373 га (номер запису 29361544, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1706743459247).
З огляду на зазначене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованими, прийнятими з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2025 у справі №920/54/23 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2025 у справі №920/54/23 залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».
Матеріали справи №920/54/23 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано 20.08.2025.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                А.О. Мальченко

                                                                                А.І. Тищенко