Справа № 464/3963/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р 
Провадження № 22-ц/811/891/25                Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 серпня 2025 року  Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
секретаря: Підлужного В.І.
з участю: представника апелянта – Мацюри Я.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Офісу Генерального прокурора України – Бублієва Д.О. на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 06 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Держава Україна в особі органів державної влади: Офісу Генерального прокурора України, Державної податкової служби України, Бюро економічної безпеки України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури,-

в с т а н о в и в:
В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до офісу Генерального прокурора України, Державної податкової служби України, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури. Просив стягнути за рахунок державного бюджету на 483042, 56 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством та судом. 
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.11.2015 внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за №32015140000000215 із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.3 ст.212 КК України. Згідно із фабулою обвинувачення: службові особи ТОВ «Радехівський цукор» (ЄДРПОУ 36153189), в порушення вимог п. 135.1, 135.2, п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.10 ст.137 Податкового кодексу України занизили дохід, що враховується при призначенні об`єкта оподаткування в період серпня-листопада 2014 року на суму 31 795 835,10 грн, за рахунок не включення до складу інших доходів суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої у вказаному періоді від підприємств з ознаками фіктивності ТОВ «Світлоф» (ЄДРПОУ 38862089), ТОВ ТК «Фючер ТВП» (ЄДРПОУ 36185280), що призвело до несплати податку на прибуток до державного бюджету на загальну суму 5 723 250,30 грн, відповідно до матеріалів ОУ ГУ ДФС у Львівській області. 
01 лютого 2018 року повідомлено про підозру ОСОБА_1 у скоєнні ним злочинів передбачених ст.ст.27 ч.2, ст.212 ч.3 КК України. 04 липня 2018 року внесено відомості до ЄРДР за №32018100110000059 із правовою кваліфікацією за ч.1 ст.366 КК України. 
11 липня 2018 року прокурором відділу Генеральної прокуратури Кіпчарським О.П. винесено постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №32018100110000059 та за №32015140000000215, надано доручення на здійснення досудового розслідування. 
17 липня 2018 року старшим слідчим з ОВС СУ ФР ОВПП ДРС Стринжою Г.Л., за погодженням із прокурором відділу Генеральної прокуратури України Кіпчарським О.П., змінено раніше повідомлену підозру ОСОБА_1 у скоєнні ним злочинів, передбачених ст.ст. ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 212 КК України, ст.ст. ч.2 ст.28, ч.1 ст.366 КК України. 
12 жовтня 2018 року складено обвинувальний акт, згідно з яким директор з комерції ТОВ «Радехівський цукор» ОСОБА_1 , обвинувачувався в тому, що він, будучи службовою особою підприємства колективної форми власності, виступивши посібником, за попередньою змовою групою осіб, вчинив умисне ухилення від сплати податку на прибуток підприємства, який входить в систему оподаткування, введений у встановленому законом порядку, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 та ч.3 ст. 212 КК України. Також, ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що він, будучи службовою особою підприємства, вніс в офіційні документи завідомо неправдиві відомості, а також склав та видав завідомо неправдиві офіційні документи, за попередньою змовою групою осіб, тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.28 та ч.1 ст.366 КК України. 
Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року у справі №464/6127/18 визнано невинуватим і виправдано ОСОБА_1 за ч.5 ст.27 ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень. Львівський апеляційний суд ухвалою від 16 листопада 2021 року залишив зазначений виправдувальний вирок щодо ОСОБА_1 без змін. Верховний Суд виніс постанову від 13 грудня 2022 року, згідно з якою вирок Сихівського районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Із покликанням на норми ст.56 Конституції України, ст. 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зазначає, що внаслідок незаконного перебування позивача під слідством та судом, останньому завдано моральної шкоди. 
Щодо періоду перебування позивача під слідством і судом, вказав, що такий слід обраховувати із 19.11.2015 (внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне провадження №32015140000000) по 16.11.2021 (набрання виправдувальним вироком законної сили), відтак загальний строк незаконного перебування позивача під слідством та судом становить 71 місяць та 28 днів. Позивач зазначає, що за час незаконних дій відносно нього у межах кримінального провадження він зазнав значних душевних та психічних страждань, такі негативні наслідки стали причиною погіршення, а в окремих випадках, повного позбавлення для позивача можливості займатися своїми функціональними обов`язками на підприємстві, звичними життєвими справами, позбавили можливості реалізації своїх звичок і бажань. 
Позивачем надано розрахунок завданої йому моральної шкоди та, із покликанням на норми Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», такий розмір становить 483 042,56 грн. 
Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 06 лютого 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з держави України в особі органу державної влади Офісу Генерального прокурора України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди 364000 грн.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до держава України в особі органів державної влади: Державної податкової служби України, Бюро економічної безпеки України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури відмовлено.
Судовий збір вирішено компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Не погоджуючись з рішенням суду представник Офісу Генерального прокурора України – Бублієва Д.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, зменшивши розмір стягуваної моральної шкоди.
Покликається на те, що відповідно до наявних у вказаних рішеннях судів даних, орган досудового слідства, прокуратури на момент притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, мав достатні докази для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, та діяв виключно у межах законодавства.
Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 20.07.2021 у справі № 464/6127/18, ухвали Львівського апеляційного суду від 16.11.2021 та постанови Верховного Суду у справі № 464/6127/18 від 13.12.2022 не встановлено фактів незаконності дій органу досудового слідства, прокуратури
Крім того, вважає, що вирішуючи питання щодо визначення конкретного розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції зробив невірний розрахунок суми відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 .
Так, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд керувався Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік (далі – Закон № 3460-IX ), але не взяв до уваги, що у абз. 3 ст. 8 указаного Закону визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за
рішенням суду, на рівні – 1 600 грн.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди виходячи із перебування позивачем під слідством та судом 45 місяців 14 днів, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні невірно вказано, що він становить 364 000 грн, в той час як мінімальний розмір відшкодування, на який позивач має право претендувати, виходячи із строку перебування під слідством та судом упродовж 45 місяців 14 днів, не повинен перевищувати 72 746,66 грн (45 місяців 14 днів*1600 грн.). Доказів, які б підтверджували необхідність відшкодування моральної шкоди у розмірі 364 000 тис. грн, позивачем не надано, тому він є недоведеним.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта– Мацюри Я.Р. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої у нього виникло у зв`язку з визнанням ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст.27 ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень. Позивач перебував під слідством та судом 45 місяців 14 днів до набрання виправдувальним вироком законної сили. При визначенні розміру компенсації морального відшкодування суд врахував обсяг заподіяної шкоди, ступінь, глибину та характер душевних страждань позивача, тривалість перебування позивача під слідством і судом, істотність вимушених змін у його житті, принципи розумності і справедливості, а тому зробив висновок про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 364 000 грн, яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати (8000 грн), встановленої законодавством на момент відшкодування.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, що 19.11.2015 внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за №32015140000000215 із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.3 ст.212 КК України.
01 лютого 2018 року повідомлено про підозру ОСОБА_1 у скоєнні ним злочинів передбачених ст.ст. 27 ч.2, ст. 212 ч.3 КК України. 04 липня 2018 року внесено відомості до ЄРДР за №32018100110000059 із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 366 КК України.
11 липня 2018 року прокурором відділу Генеральної прокуратури Кіпчарським О.П. винесено постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №32018100110000059 та за №32015140000000215, надано доручення на здійснення досудового розслідування.
17 липня 2018 року старшим слідчим з ОВС СУ ФР ОВПП ДРС Стринжою Г.Л., за погодженням із прокурором відділу Генеральної прокуратури України Кіпчарським О.П., змінено раніше повідомлену підозру ОСОБА_1 у скоєнні ним злочинів, передбачених ст.ст. ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 212 КК України, ст.ст. ч.2 ст.28, ч.1 ст.366 КК України.
Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року у справі №464/6127/18 (кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №32015140000000215 від 19.11.2015) визнано невинуватим і виправдано ОСОБА_1 за ч.5 ст.27 ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 16 листопада 2021 року залишив зазначений виправдувальний вирок щодо ОСОБА_1 без змін.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду виніс постанову від 13 грудня 2022 року, згідно з якою вирок Сихівського районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Кримінальне переслідування відносно ОСОБА_1 тривало з 01.02.2018 (оголошення підозри) до 16.11.2021 (набрання виправдувальним вироком законної сили), а всього 45 місяців 14 днів.
Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Зазначена шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Пунктом 2 ст. 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом виникає у випадках, зокрема закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Частинами 5, 6 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до ст.13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Зазначена норма Закону не зобов`язує суд визначити розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 18 серпня 2021 року у справі №591/6891/18.
Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у Постанові від 20.09.2018 року справа № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18 розмір мінімальної зарплати визначається згідно розміру на час звернення із заявою про відшкодування: «суди попередніх інстанцій правильно керувалися тим, що на підставі положень Закону № 266/94-ВР позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Разом з тим суди не врахували, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.»
Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Аналізуючи судову практику Верховного Суду про розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, встановлено, що Верховний Суд роз`яснює про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8000 грн.
Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_1 має право на відшкодування на його користь за рахунок коштів державного бюджету моральної шкоди, яку слід визначити, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.
Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував: негативні наслідки, які продовжувалися для позивача внаслідок тривалого незаконного кримінального переслідування, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
Позивач перебував під досудовим слідством та судом з 01.02.2018 (оголошення підозри) до 16.11.2021 (набрання виправдувальним вироком законної сили), а всього 45 місяців 14 днів, і за вказаний період знаходився у статусі підозрюваного та обвинуваченого, в судовому порядку був змушений доводити свою невинність, вказані обставини вплинули на його репутацію, що мало для нього негативні наслідки та суттєво вплинуло на його психоемоційний стан, а також вимагало додаткових зусиль для організації його життя.
Отже, враховуючи конкретні обставини справи, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, їх тривалість, та керуючись вимогами розумності та справедливості, суд дійшли правильного висновку, що розмір моральної шкоди слід визначити у мінімальному розмірі, встановленому законодавством, що буде достатньою сатисфакцією перенесених позивачем моральних страждань.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 01 січня 2024 року встановлено щомісячну мінімальну заробітну плату в сумі 7 100 грн, з 1 квітня 2024 року – 8000 грн.
Враховуючи зазначені вимоги закону та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, та її розмір складає 364 000 грн. (8000 грн х 45,5 місяців)
З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги представника Офісу Генерального прокурора – Бублієва Д.О. не знайшли свого підтвердження, а тому така підлягає залишенню без задоволення.
Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та на законність оскаржуваного рішення не впливають, оскільки зводяться до власного тлумачення норм права та необхідності переоцінки доказів, яким надана належна та правильна правова оцінка.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу представника Офісу Генерального прокурора України – Бублієва Д.О. – залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 06 лютого 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 01 вересня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

                                                                    Шеремета Н.О.