Дата документу 10.06.2025 Справа № 315/1868/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 315/1868/20         Головуючий у 1-й інстанції: Сапунцов В.Д. 
Провадження № 22-ц/807/978/25         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 червня 2025 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кухаря С.В.,  Полякова О.З.,  Остащенко О.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському району Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Латниченко Ольги Іванівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському району Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Латниченко Ольги Іванівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , у зведеному виконавчому провадженні № 65337641.

В обґрунтування скарги посилається на те, що на примусовому виконанні у державного виконавця Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Латниченко О.І. перебуває зведене виконавче провадження № 65337641, боржником у якому є скаржник ОСОБА_1 .. В рамках зведеного виконавчого провадження виконуються судові рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя та Гуляйпольського районного суду Запорізької області.

При здійсненні примусового виконання у вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем накладений арешт на поточний рахунок боржника НОМЕР_1 , відкритому боржником в АТ «Укрсиббанк». Арешт накладено на всі грошові кошти на зазначеному рахунку в межах суми стягнення, суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Однак цей рахунок відкритий боржником як рахунок для отримання заробітної плати (грошового утримання) військовослужбовця, про що державний виконавець офіційно була повідомлена представником боржника 23 серпня 2024 року. До повідомлення було додано довідку форми 5 про проходження служби боржником та дві довідки банку про спеціальний режим використання банківського рахунку. Не дивлячись на повідомлення про використання поточного рахунку виключно для зарахування заробітної плати боржника, було ініційоване протиправне повне списання грошових коштів зарахованих на поточний рахунок в якості заробітної плати ОСОБА_1 . 

Отже, дії державного виконавця про арешт та стягнення коштів боржника з рахунку НОМЕР_1 , відкритому боржником в АТ «Укрсиббанк», є незаконними та порушують право боржника на отримання заробітної плати.

З огляду на зазначене, просив визнати протиправними дії старшого державного виконавця Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Латниченко О. І. щодо арешту та примусового стягнення грошових коштів з рахунку боржника ОСОБА_1 протягом липня-жовтня 2024 року, зобов`язати старшого державного виконавця скасувати арешт коштів на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому боржником в АТ «Укрсиббанк».

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2024 року скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковальов Д.В. повернуто заявнику без розгляду.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 року вищезазначену скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальов Дмитро Валерійович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, висновки суду є неправильними, оскільки суд фактично здійснив спробу покласти на банк відповідальність за протиправну відмову державного виконавця зняти арешт, всупереч тому, що така протиправність банку можливо було б, умовно, досліджувати на етапі накладення арешту. Державний виконавець порушив закон наклавши арешт на грошові кошти на банківському рахунку у вигляді заробітної плати, та двічі всупереч пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» необгрунтовано відмовив зняти накладений арешт з банківського рахунку за заявою боржника, який надав підтверджуючі документи відносно того, що арешт було накладено на кошти, які є заробітною платою ОСОБА_1 .

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу старший державний виконавець Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Латниченко О.І. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню .

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні скарги щодо визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Латниченко О.І., яка полягає у відмові зняття арешту з грошових коштів на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому боржником в АТ «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, 
що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження". Оскільки банк прийняв постану приватного виконавця про накладення арешту на рахунок боржника до виконання, не повідомив державного виконавця, що рахунок відкритий в АТ «Укрсиббанк» має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, суд першої інстанції вважав, що державний виконавець діяв у мажах та у спосіб передбачений законом, а тому суд не вбачав підстав для задоволення скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця, яка б полягала у не знятті арешту з коштів боржника на рахунку, відкритому в банківській установі. При цьому, суд також зауважив, що заявник ОСОБА_1 звертаючись до державного виконавця із заявою про зняття арешту з коштів, що на його думку складають лише заробітну плату, не надав державному виконавцю документів, які підтверджують статус коштів, та виключно із заробітної плати. Напроти, з наданої заявником державному виконавцю довідки банку від 26 серпня 2024 року та виписки за картковим рахунком вбачається, що ОСОБА_1 на картку номер НОМЕР_1 , щодо рахунку якої накладено арешт в межах стягнення за виконавчим листом, отримує грошове утримання військовослужбовця заробітні виплати та будь-які інші виплати (перекази). Також відповідно до відомостей повідомлених виконавцем, які також були підтверджені представником боржника на час розгляду скарги зведене виконавче провадження № 65337641 є закінченим з 27 січня 2025 року, а арешт з коштів боржника знято 23 січня 2025 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до листа Гуляйпільському відділі державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27 листопада 2024 року вих. №16861/29.17-41, Відзиву державного виконавця на апеляційну скаргу, на примусовому виконанні у Відділі перебувало зведене виконавче провадження зареєстроване в автоматизованій системі виконавчого провадження за номером 65337641 від 06 травня 2021 року відносно боржника ОСОБА_1 , до складу якого входили: 
1. Виконавчий лист в №2а-6983/09/0870 виданий 30 березня 2010 року Запорізьким окружним адміністративним судом про стягнення з ФОП ОСОБА_1 податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб у сумі 28 675,37 грн, у тому числі по податку на додану вартість у розмірі 22 977,63 грн по збору на розвиток виноградництва, садівництва і хмелярства у розмірі 166,49 грн, по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 5531,25 грн. Реєстраційний номер виконавчого провадження:65321745. Відкрито виконавче провадження: 06 травня 2021 року. 
В межах ВП65321745, старшим державним виконавцем було примусово стягнуто кошти з арештованого рахунку НОМЕР_1 відкритому в АТ «Укрсиббанк», який належить ОСОБА_1 .. 16 вересня 2024 року старшим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №65321745 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». 
16 вересня 2024 року старшим державним виконавцем винесено постанову про виведення виконавчого провадження зі складу зведеного виконавчого провадження 65337641, на підставі ст.30 Закону України «Про виконавче провадження».

2. Виконавчий лист №315/1591/20 виданий 11 січня 2022 року Гуляйпільський районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за довго ром позики від 12 травня 2017 року в розмірі 34 483,30 грн, три відсотки річних у розмірі 3044,47 грн, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 840,80 грн, та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн, а всього 43 368,57 грн. Реєстраційний номер виконавчого провадження: 68694391. Відкрито виконавче провадження: 18 лютого 2022 року. 
В межах виконавчого провадження 68694391, старшим державним виконавцем було примусово стягнуто кошти з арештованого рахунку НОМЕР_1 відкритому в АТ «Укрсиббанк», який належить ОСОБА_1 .. 28 жовтня 2024 року старшим державним виконавцем винесено постанову про закінчення №68694391 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». 
28 жовтня 2024 року старшим державним виконавцем винесено постанову про виведення виконавчого провадження зі складу зведеного виконавчого провадження 68694391, на підставі ст.30 Закону України «Про виконавче провадження».

3. Виконавчий лист №315/1868/20 виданий 06 вересня 2023 року Запорізьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму боргу спадкодавця ОСОБА_5 за договором позики від 28 травня 2018 року в розмірі 42619 грн, розподіливши стягнення наступним чином: з ОСОБА_1 – 35 515,84 грн, з ОСОБА_4 – 7103,16 грн. Суми боргу спадкодавця, 4799,94 грн. Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 759,92 грн. Та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн, розподіливши стягнення наступним чином: з ОСОБА_1 – 4799,94 грн, з ОСОБА_4 – 959,98 грн, а всього стягнути з ОСОБА_1 загальну суму 40315,78 грн. Реєстраційний номер виконавчого провадження: 72935304. Відкрито виконавче провадження: 04 жовтня 2023 року. 
В межах 72935304, старшим державним виконавцем було примусово стягнуто кошти з арештованого рахунку НОМЕР_1 відкритому в АТ «Укрсиббанк», який належить ОСОБА_1 .. 01 листопада 2024 року старшим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №72935304 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». 

01 листопада 2024 року старшим державним виконавцем винесено постанову про виведення виконавчого провадження зі складу зведеного виконавчого провадження 72935304, на підставі ст.30 Закону України «Про виконавче провадження».

4. Виконавчий лист №280/319/22 виданий 19 травня 2023 року Запорізьким окружним адміністративним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь бюджету податковий борг у сумі 9642,74 грн з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг). Реєстраційний номер виконавчого провадження: 73117869. Відкрито виконавче провадження 24 жовтня 2023 року.
В межах ВП73117869, старшим державним виконавцем було примусово стягнуто кошти з арештованого рахунку НОМЕР_1 відкритому в АТ «Укрсиббанк», який належить ОСОБА_1 .. 04 вересня 2024 року старшим державним виконавцем винесено постанову про закінчення №73117869 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». 
04 вересня 2024 року старшим державним виконавцем винесено постанову про виведення виконавчого провадження зі складу зведеного виконавчого провадження 73117869, на підставі ст.30 Закону України «Про виконавче провадження».

5. Виконавчий лист №315/1594/20 виданий 04 листопада 2021 року Гуляйпільський районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 31 березня 2017 року в розмірі 216085,92 грн 3% річних у розмірі 19344,34 грн, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2354,30 грн, та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн, а всього 242784,56 грн. Реєстраційний номер виконавчого провадження: 68162438. Відкрито виконавче провадження: 17 січня 2022 року. 
В межах 68162438, старшим державним виконавцем було примусово стягнуто кошти з арештованого рахунку НОМЕР_1 відкритому в АТ «Укрсиббанк», який належить ОСОБА_1 .. Станом на 27 листопада 2024 року ВП №68162438 борг на користь стягувача, виконавчий збір у розмірі 10 146,74 грн
27 листопада 2024 року старшим державним виконавцем винесено постанову про виведення виконавчого провадження зі складу зведеного виконавчого провадження 68162438, на підставі ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» (т.1 а.с.186-188,228-230). 

23 березня 2023 року в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника №68162438 в межах суми боргу за зведеним виконавчим провадженням в розмірі 346 916, 50 грн. В постанові про арешт коштів боржника державним виконавцем Ткаченко О.В. зазначено: Накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. 

26 липня 2024 року в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника №68162438 в межах суми боргу за зведеним виконавчим провадженням в розмірі 403 065, 73 грн. В постанові про арешт коштів боржника державним виконавцем Латниченко О.І. зазначено: Накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. 

На звернення ОСОБА_1 із заявами до державного виконавця від 30 липня 2024, 23 серпня 2024, 15 жовтня 2024, 30 жовтня 2024, 20 листопада 2024 щодо зняття арешту з відкритого на його ім`я рахунку в АТ «Укрсиббанк», листом від 01 серпня 2024 року, 29 серпня 2024, 18 листопада 2024, 27 листопада державний виконавець повідомив, що до Відділу документи, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення із Законом України «Про виконавче провадження», від АТ «Укрсиббанк» не надходили, документальне підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом виконавцю не надано (т.1 а.с.10-14,20-22,85-87,91-93,100-102,106-108,109-111,115-117,122-123,130-132,136-138,145-147,151-153,154-156,160-62,166-171,177-179,183-185).

У зв`язку з фактичним виконанням вимог по зведеному виконавчому провадженні №65337641 від 06 травня 2021, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчих проваджень старшим державним виконавцем Латниченко О.І. винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника №68162438 від 22 січня 2025 року, керуючись ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», які направлені до відповідних банківських установ, окрема до АТ «Укрсиббанк». Згідно повідомлень з АТ «Укрсиббанк», АТ «Універсал Банк», АТ «Райффайзен банк», АТ «Ощадбанк» станом на 23 січня 2025 року арешт з коштів боржника знято (т.1 а.с.236,238,242,246-250). 

Відповідно до довідки Міністерства оборони України військова частини НОМЕР_2 від 25 липня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 24 липня 2024 року ( т. 1 а.с. 15).

Згідно довідки АТ «Укрсиббанк» від 26 серпня 2024 року, вбачається, що скаржнику  ОСОБА_1 в АТ «Укрсиббанк» 25 червня 2024 року було відкрито поточний НОМЕР_1  для зарахування грошового утримання військовослужбовця (т. 1 а.с. 16). 

Відповідно до виписки за картковим рахунком за період з 25 червня 2024 року по 20 серпня 2024 року на картковий рахунок НОМЕР_1 зараховувалася заробітна плата, а також здійснювалися операції, зокрема переказ з картки на картку ( т. 1 а.с. 17-18).
Однією з фундаментальних засад судочинства та конституційних цінностей закріплених в Конституції України визначено обов`язковість судових рішень (пункт 9 статті 129 Конституції України). 

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини вказує, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (частина перша статті 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (стаття 451 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 травня 2019 року у справі № 905/2458/16 зазначено, що "принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню. При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (частина друга статті 15 Закону України "Про виконавче провадження"). Відтак, за наявності будь-яких сумнівів 
з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення". 

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України (частина четверта статті 24 Закону України "Про виконавче провадження").

За змістом частини другої статті 48 цього Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Перелік інших виплат, на які не може бути звернено стягнення, наведений у частині першій статті 73 Закону України "Про виконавче провадження".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) зазначено, що: "з наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати. З установлених судами обставин вбачається, що рахунок боржника №  НОМЕР_1 , на кошти на якому виконавцем був накладений арешт, є поточним рахунком боржника, якій використовується для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі виплати заробітної плати. На цьому рахунку зараховуються та зберігаються кошти боржника, призначені не тільки для виплати заробітної плати. Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.

Також АТ « Укрсиббанк», на яке нормами статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку №  НОМЕР_1 , виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) вказано, що "не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується".

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд першої інстанції, установивши, що державний виконавець Латниченко О.І. виніс постанову про арешт на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку в АТ «Укрсиббанк», на який ОСОБА_1 зараховується грошове забезпечення військовослужбовця, не взяв до уваги те, що представник ОСОБА_1 , адвокат Ковальов Д.В. надав державному виконавцю підтверджуючі документи відносно того, що арешт було накладено на кошти, які є його заробітною платою, державний виконавець, всупереч пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешту з грошових коштів не зняв, зробив помилковий висновок про відсутність підстав для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця та зобов`язання його зняти арешт з грошових коштів.

До аналогічного висновку прийшов Веррховний Суд у постанові від 03 квітня 2025 року у справі № 750/7460/23, провадження № 61-2554 св24.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

        З врахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги в частині визнання бездіяльність державного виконавця Латниченко Ольги Іванівни у виконавчому провадженні № :5337641 неправомірною щодо незняття арешту з грошових коштів, що містяться як заробітна плата на рахунку №  НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_1 .

Оскільки під час розгляду справи було встановлено, що у зв`язку з фактичним виконанням вимог по зведеному виконавчому провадженні №65337641 від 06 травня 2021року, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчих проваджень старшим державним виконавцем Латниченко О.І. винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника №68162438 від 22 січня 2025 року, згідно повідомлень з АТ «Укрсиббанк», станом на 23 січня 2025 року арешт з коштів боржника знято, тому в задоволенні вимоги скарги про зобов`язання старшого державного виконавця Латниченко О.І. скасувати арешт коштів на рахунку №  НОМЕР_1 слід відмовити. 

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича – задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання бездіяльність державного виконавця Латниченко Ольги Іванівни у виконавчому провадженні № :5337641 неправомірною щодо незняття арешту з грошових коштів, що містяться як заробітна плата на рахунку №  НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_1 скаксувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення скарги.

Визнати бездіяльність старшого державного виконавця Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Латниченко Ольги Іванівни у виконавчому провадженні № :5337641 неправомірною щодо незняття арешту з грошових коштів, що містяться як заробітна плата на рахунку №  НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_1 .

В решті вимог скарги відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 11 червня 2025 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кухар С.В. 	Поляков О.З.