ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/3812/25	Головуючий у 1-й інстанції Кунцьо С.В. 	
Провадження № 33/817/309/25 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 р. м.Тернопіль
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю:
особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,
захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Янчишина В.Й., 

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Янчишина В.Й., на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2025 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 12 лютого 2025 року о 01.39 год. в м. Тернополі на вул. 15 квітня, 6, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Audi A6», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість. Від проходження відповідного огляду в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України. 

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Янчишин В.Й., вважає дану постанову незаконною і необґрунтованою, ухваленою з порушенням матеріального та процесуального права.
        В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат зазначає, що не знайшов свого підтвердження факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, зокрема відмови від проходження вказаного огляду в найближчому медичному закладі, що виключає в його діях склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
       Вказує на відсутність ознак наркотичного сп`яніння, які б давали підставу працівнику поліції пропонувати ОСОБА_1 проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння. 
       Також, на думку апелянта, порушено процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення наркотичного сп`яніння відповідно до вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою Кабміну N 1103 від 17.12.2008 року та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС N 1395 від 07.11.2015 року. Зокрема, не було оформлено відповідного направлення для проходження ним огляду на визначення стану сп`яніння в медичному закладі.
       Окрім того вказує, що у матеріалах справи відсутні докази доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення “поза розумним сумнівом”, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, адже на жодному із доказів не зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, а поліцейськими не було забезпечено можливості проходження такого огляду. 
       Вказує, що рапорт працівника поліції не є беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 . 
       Зазначає, що сам по собі протокол про вчинення адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом винуватості апелянта, а обставини, викладені у ньому, мають підтверджуватися іншими доказами, які не були досліджені під час розгляду адміністративної справи в суді першої інстанції.
       Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2025 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
       
       Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Янчишина В.Й., які підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 21 травня 2025 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.
       
       Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 244640 від 12 лютого 2025 року, який був досліджений судом першої інстануції, 12 лютого 2025 року о 01 год. 39 хв. в м. Тернополі на вул. 15 квітня, 6, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Audi A6 д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість. Від проходження огляду в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився.
       У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
       Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, від надання пояснень та підпису відмовився.
       Обставини наведені у протоколі щодо фіксації правопорушення. вчиненого ОСОБА_1 , були предметом розгляду у суді першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
       Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
       Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
       Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.
       Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 під час дії комендантської години, а також за порушення ПДР України.
       В матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕНА №4056350 від 12 лютого 2025 року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 КупАП. (а.с. 4)
       Як правильно встановлено місцевим судом, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що працівник поліції просить водія пред`явити документи, які посвідчують його особу, а також просить відкрити багажне відділення для огляду. В подальшому поліцейський на підставі ч.2 ст.32 ЗУ «Про Національну поліцію», просить ОСОБА_1 пред`явити військово-обліковий документ, на що останній повідомив, що із собою таких документів немає та словесно провокує працівників поліції на конфлікт. Надалі поліцейський перевіривши інформацію про особу, повідомив ОСОБА_1 про те, що останній перебуває в активному розшуку ТЦК, та вони зобов`язані доставити його для уточнення військово-облікових даних на що ОСОБА_1 одразу відмовляється, а через деякий час обіцяє працівникам поліції, що поїде з ними в ТЦК та СП, однак вимагає дозволу перепаркувати автомобіль. В подальшому о 02:12 год ОСОБА_1 перепарковує автомобіль та закривається у ньому, при цьому поведінка його різко змінюється, він поводить себе зухвало, перебиває працівників поліції, уникає відповідей на питання поліцейських, звинувачуючи останніх у неправомірних діях. Крім цього працівник поліції спілкуючись із ОСОБА_1 запідозрив у останнього явні ознаки наркотичного сп`яніння про що повідомив водія, а саме: поведінка ОСОБА_1 не відповідала обстановці, у нього звужені зіниці, які не реагують на світло, та неприродна блідість. 
       Відтак, за наявності обставин, які давали підстави для висновку про вчинення водієм правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суб`єктом владних повноважень було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння і проїхати в найближчий медичний заклад - КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР, на що останній відмовився, після чого поліцейський ще неодноразово перепитує чи проїде водій у медичний заклад, однак ОСОБА_1 стверджує, що нікому нічого не зобов`язаний і нікуди не поїде. В подальшому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змінює свою позицію та вказує, що бажає пройти такий огляд, однак в іншому приватному медичному закладі, на що працівник поліції роз`яснює, що саме КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР надається право проведення медичного огляду на стан сп`яніння водіїв транспортних засобів на території міста Тернополя. Після цього ОСОБА_1 в чергове змінює свою позицію щодо медичного огляду, а саме сидячи у автомобілі демонструє поведінку, яка, на думку суду, свідчить про умисне затягування часу, та створення умов за якими він фактично не надавав згоду на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Також поліцейські попередили ОСОБА_1 , що за ухилення від проходження огляду на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. В подальшому поведінка ОСОБА_1 працівниками поліції була розцінена, як відмова пройти відповідний огляд, що стало підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. 
       При цьому, працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 , що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. 
       Дана обставина також стверджується рапортом інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенант поліції Романа Місюри. 
       Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності з всіма наявними доказами.
       Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може слугувати єдиним та безперечним доказом вчинення правопорушення, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки вказаний процесуальний документ об`єктивно підтверджений іншими доказами по справі, які були досліджені як судом першої, так і апеляційної інстанцій. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи. 

       Доводи, наведені в апеляційній скарзі щодо відсутності в ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, які б давали підставу для проходження ним огляду на стан сп`яніння, є непереконливі, оскільки характер його поведінки під час спілкування з працівниками поліції, що зафіксовано відеоописом, підтверджує відомості зазначені в протоколі про адміністративний правопорушення про виявлені у нього ознаки сп`яніння. 
       Окрім того, визначення підстав для проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння перебуває в межах виключної компетенції працівників поліції, а дії водія, за таких обставин, регламентовані приписами п.2.5 ПДР України, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
       Твердження апеляційної скарги про порушення працівниками поліції порядку проведення огляд на стан сп`яніння, з тих мотивів, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я і йому не було забезпечено такої можливості, то вони є непереконливі і необґрунтовані.
       Характер поведінки ОСОБА_1 та манера його спілкування з працівниками поліції, що зафіксовано відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, спростовує його доводи щодо наміру пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, а навпаки - підтверджує відмову від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.
       При цьому, суд звертає увагу, що висловлена ОСОБА_1 згода щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, на що звертає увагу сторона захисту, була пов`язана з одночасним висуненням певних умов працівникам поліції (в одному випадку - проїхати в інший медичний заклад, ніж запропоновано поліцейським, в іншому - переставити автомобіль на заправку ОККО). Проте, обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції відповідно до п.2.5 ПДР України, закон не пов`язує з виконанням поліцейським певних умов чи вимог водія. Тому, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 погоджувався пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, є безпідставними.

       З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.        
       Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
       Таким чином, даних вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав, зокрема, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі останній відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху. 
       Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
       Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи клопотання захисника про закриття справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.
       Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 

       Таким чином, ОСОБА_1 12 лютого 2025 року реалізував своє право керувати транспортним засобом марки «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_1 , тим самим погодившись нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

       Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
       Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
       Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
       
       З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 
       Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

               Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Янчишина В.Й. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 — без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.        

Суддя