Дата документу 17.06.2025 Справа № 335/3348/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №335/3348/24         Головуючий у 1-й інстанції: Гашук К.В. 
Провадження № 22-ц/807/843/25         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 червня 2025 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Полякова О.З., Камалової В.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Шурхно Андрія Анатолійовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначено, що 18 листопада 2015 року між відповідачем ОСОБА_2 , як покупцем, та ТОВ «Запорізький індустріальний – механічний завод», як продавцем, було укладено договір купівлі-продажу легкового автомобілю марки Mersedes-Bens S500 сірого кольору, VIN – НОМЕР_1 .
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року, справа №332/1896/16-ц, визнано дійсним договір купівлі - продажу транспортного засобу марки Меrсеdеs - Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , від 18 листопада 2015 року, який укладений між ОСОБА_2 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально-механічний завод». Визнано за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки Меrсеdеs - Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований 02 квітня 2010 року Запорізьким ВРЕР № 1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
02 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_2 уклав з позивачем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, який зареєстрований у Сервісному центрі МВС №8046, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .
За даним договором ОСОБА_1 було сплачено ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 23 000 доларів США, що станом на день звернення до суду з позовом становить 894 872,50 грн.
Згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, 02 вересня 2016 року між ОСОБА_3 та Печерицею К.А., який нібито діяв в інтересах ТОВ «Запорізький індустріальний – механічний завод», дійсно в ТСЦ 8046 був укладений договір купівлі-продажу №8046/2016/046590 легкового автомобіля Mersedes-Bens S500 сірого кольору, VIN – НОМЕР_1 , відомості про вартість автомобіля відсутні. При цьому, у листі зазначено, що надати копію договору неможливо, оскільки документи, які стали підставою для проведення реєстраційних дій знищені за закінченням строку зберігання. 
Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2017 року апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області задоволено. Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року у цій справі скасовано. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально-механічний завод» про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на автомобіль.
Підставами ухвалення вказаного рішення було те, що на час укладення договору купівлі – продажу від 18 листопада 2015 року ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» не міг відчужувати цей автомобіль, оскільки не зняв його з реєстраційного обліку для продажу; договір купівлі-продажу не посвідчено працівником сервісного центру та вчинено не на відповідному бланку сервісного центру; не підтверджено сплату коштів за покупку автомобіля покупцем; на час розгляду справи на все майно ТОВ «ЗІМЗ» був накладений арешт постановою державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні, що взагалі виключає можливість переходу права власності на нього до третіх осіб.
За таких обставин, 02 вересня 2016 року ОСОБА_2 , не будучи законним власником даного транспортного засобу, або належним представником власника, уклав договір купівлі-продажу з добросовісним набувачем – ОСОБА_1 , який не знав та не міг знати про вказані обставини.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16 грудня 2020 року, у справі №908/3549/16 визнано право власності на транспортний засіб марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ - легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2 , номерний знак - НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_5 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально-механічний завод», код в ЄДР 33701132. Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на транспортний засіб марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ - легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2 , номерний знак - НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_5 . Витребувано у ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально-механічний завод», код в ЄДР 33701132, транспортний засіб марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ - легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номерний знак - НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_5 .
Даною постановою встановлено, що ОСОБА_2 не набув права власності на транспортний засіб марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, однак у вересні 2016 року уклав договір купівлі-продажу цього автомобіля із ОСОБА_1 .. Законних договірних відносин між позивачем та відповідачем з приводу купівлі-продажу вказаного автомобіля не було, відповідно грошові кошти були передані відповідачу без жодних правових підстав. Станом на час звернення до суду із даним позовом відповідач грошових коштів відповідачу не повертав, що змусило його звернутись до суду із вказаним позовом.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1  просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь безпідставно отримані грошові кошти у сумі 894 872,50 грн та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2025 року у задоволені позову відмовлено. 

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , представник, адвокат Шурхно Андрій Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що стороною позивача усі обставини, що що входять до предмету доказування у даних правовідносинах були доведені належними, допустимими та достатніми доказами. Доведено факт укладання між сторонами договору купівлі – продажу автомобіля Mercedes Benz, модель - S 500, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 за 23000 доларів США, які складають 894 872, 50 грн, згідно з офіціальним курсом валют Національного банку України, станом на день звернення до суду з даним позовом. Отже, грошові кошти в сумі 894872 грн 50 коп, були набуті ОСОБА_2 без достатньої правової підстави, є безпідставно набутим ним майном та підлягають поверненню ОСОБА_1 .. Саме відповідач ОСОБА_2 є особою, яка без належних правових підстав набула майно (грошові кошти) позивача ОСОБА_1 .. В судовому засіданні у цій справі не надала суду будь-яких доказів того, що дані грошові кошти ним були передані ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод». Відповідно, саме ОСОБА_2 є належним відповідачем у даній цивільній справі.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Білоус С.А. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам  відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу транспортного засобу Mercedes Benz, модель - S 500, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 від 02 вересня 2016 року був укладений між ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» від імені якого діяв за довіреністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , тому продавцем вказаного автомобіля є ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод», який набув грошові кошти за проданий автомобіль відповідно до умов договору купівлі-продажу. Отже, ОСОБА_2 не набув у власність грошові кошти за продаж зазначеного автомобіля, тому останній є неналежним відповідачем у цій справі, а відтак у задоволенні позову слід відмовити, оскільки його заявлено до неналежного відповідача.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до  Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищаєправа, свободи таінтереси фізичнихосіб, права таінтереси юридичнихосіб, державні тасуспільні інтересиу спосіб, визначений закономабо договором.

Частиною першоюстатті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 18 листопада 2015 року між відповідачем ОСОБА_2 , як покупцем, та ТОВ «Запорізький індустріальний – механічний завод», як продавцем, було укладено договір купівлі-продажу легкового автомобілю марки Mersedes-Bens S500 сірого кольору, VIN – НОМЕР_1 .

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року у справі № 332/1896/16-ц визнано дійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля, марки Merсedes-Benz S500 сірого кольору, VIN- НОМЕР_1 , укладений 18 листопада 2015 року між Відповідачем ОСОБА_2 як покупцем та ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод». 

Відповідно до рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2017 року апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області задоволено. Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року у справі № 332/1896/16-ц було скасовано, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на вказаний автомобіль (т.1 а.с.40-49).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , 02 вересня 2016 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на транспортний засіб марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ - легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номерний знак - НОМЕР_6 (т.1 а.с.38,51-52).

Згідно відповіді регіонального сервісного центра ГСЦ МВС в м. Києві від 21 грудня 2023 року № 31/26-919аз, яку надано на запит представника позивача – адвоката Шурхна А.А., відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 02 вересня 2016 року транспортний засіб марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ - легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номерний знак - НОМЕР_6 , був зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2016/046590 від 02 вересня 2016 року, укладеного в ТСЦ 8046 з ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» (по дорученню від ТОВ «ЗІМЗ» діяв представник Печериця Костянтин Арикович). Відомості про вартість автомобіля в ЄДРТЗ відсутні. Надати копію запитуваного договору купівлі-продажу не вбачається можливим, оскільки документи, що стали підставою для проведення реєстраційних операцій з транспортними засобами у 2016 році, знищені за закінченням строку їх зберігання, який складає 3 роки (наказ МВС України від 10 січня 2014 року №5/дск (т.1 а.с.57). 

Відповідно до постанови Центрального апеляційного господарського суду від 16 грудня 2020 року у справі №908/3549/16, в рамках справи про банкрутство, позовні вимоги ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» в особі ліквідатора Нестеренка О.А. було задоволено. Визнано право власності на транспортний засіб марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ - легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2 , номерний знак - НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_5 , за ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод». Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на транспортний засіб марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ - легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2 , номерний знак - НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_5 . Витребувано у ОСОБА_1 на користь ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод», транспортний засіб марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ - легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номерний знак - НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_5 (т.1 а.с.11-21,116-120).

Відповідно до постанови головного державного виконавця Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Павліашвілі К.А., про відкриття виконавчого провадження ВП №63179386 від 02 жовтня 2020 року, відкрито виконавче провадження на підставі Наказу №908/3549/16 виданий 22 червня 2020 року Господарським судом Запорізької області про витребування з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод», транспортний засіб марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ - легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номерний знак - НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_5 (т.1 а.с.101-102).

Відповідно до постанови державного виконавця Павліашвілі К.А. про оголошення в розшук майна боржника від 05 жовтня 2020 року в рамках ВП №63179386 було оголошено в розшук Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ - легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 (т.1 а.с.103-104).

Постановою державного виконавця Павліашвілі К.А. від 06 жовтня 2020 року в рамках ВП №63179386 виконавчий документ наказ № 908/3549/16 про витребування у ОСОБА_4 на користь ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод», транспортний засіб марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року номерний знак - НОМЕР_6 було повернуто стягувачу на підставі п. 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки транспортний засіб не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку (т.1 а.с.105-106).

Відповідно до ухвали Господарського суду Запорізької області від 18 квітня 2024 року у справі №908/3549/16, звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута, затверджено. Банкрута – ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» - ліквідовано. Провадження у справі №908/3549/16 закрито (т.1 а.с.107-114).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів з ОСОБА_2 , позивач посилався на положення ст. 1212 ЦК України, та зазначав, що 02.09.2016 ним із відповідачем, як власником майна, було укладено договір купівлі-продажу зазначеного вище транспортного засобу за 23 000 доларів США, проте, у подальшому було встановлено, що ОСОБА_2 не будучи належним власником транспортного засобу, не мав права його відчужувати. Згідно судових рішень, які набрали законної сили, встановлено, що законних договірних відносин між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 з приводу купівлі-продажу легкового автомобіля не було, і відповідно, 02.09.2016 грошові кошти, які були передані позивачем ОСОБА_2 без жодних правових підстав. 

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, натомість важливий факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212–1214 ЦК України). Обов`язок набувача повернути безпідставно набуте майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності.

Таким чином, у даній категорії справ належним відповідачем є особа, яка безпідставно набула майно іншої особи, або особа, яка набула майно на законній підставі, але у подальшому ця підстава відпала. 

Як зазначено вище, що згідно відповіді регіонального сервісного центра ГСЦ МВС в м. Києві від 21.12.2023 № 31/26-919аз, яку надано на запит представника позивача – адвоката Шурхна А.А., відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 02.09.2016 транспортний засіб марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ - легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номерний знак - НОМЕР_6 , був зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2016/046590 від 02.09.2016, укладеного в ТСЦ 8046 з ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» (по дорученню від ТОВ «ЗІМЗ» діяв представник Печериця Костянтин Арикович). 

Отже, із даної відповіді встановлено, що ОСОБА_2 під час укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу із Луполовим Я.І. діяв як представник ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод», а не як фізична особа продавець.

Відповідно до положень статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона ( представник) зобов`язана або має право вчинити правочини від імені другої сторони, яку вона представляє.

Статтею 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до положень статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Відповідно до положень статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якого не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що власником спірного транспортного засобу на момент укладення договору купівлі-продажу від 02.09.2016 був відповідач ОСОБА_2 .

Так, судом встановлено, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016 у справі №332/1896/16-ц, визнано дійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 18 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод», марки Mercedes Benz, модель - S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ - легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на вказаний транспортний засіб, який зареєстрований 02.04.2010 Запорозьким ВРЕР №1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

У подальшому, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07.09.2017 заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016 у справі №332/1896/16-ц було скасовано та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнанні права власності на автомобіль. 

Проте, той факт, що на момент укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу із ОСОБА_1 існувало рішення, яким за відповідачем було визнано право власності на транспортний засіб, не є підставою вважати ОСОБА_2 власником транспортного засобу, оскільки право власності на транспортний засіб, в тому числі яке виникло на підставі рішення суду, підлягає спеціальній державній реєстрації у відповідних державних органах, і виникає саме з моменту його державної реєстрації, що передбачено п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який затверджено постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998. 

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що після ухвалення заочного рішення від 30.06.2016 у справі №332/1896/16-ц відповідач ОСОБА_2 у встановленому законом порядку зареєстрував право власності на автомобіль марки Mercedes Benz, модель - S 500, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , і відповідно що він набув на нього право власності, та мав право ним розпоряджатися, як фізична особа. 

Більш того, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_1 , 02.09.2016 за останнім було здійснено вторинну реєстрацію транспортного засобу, а первинна реєстрація, відповідно, була здійснена за ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод». Вказані обставини свідчать про те, що перереєстрація транспортного засобу з ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» на ОСОБА_2 не відбувалась. 

Посилання представника позивача на те, що постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2020 було встановлено, що саме ОСОБА_2 було відчужено транспортний засіб ОСОБА_1 є неспроможними, оскільки у вказаному судовому рішенні суд не встановлював та не визнавав за ОСОБА_2 права власності на транспортний засіб та відповідно набуття ним у встановленому законодавством порядку (шляхом державної реєстрації) права власності на автомобіль.

Натомість, у вказаному рішенні суд встановив, що спірний транспортний засіб 20.08.2016 було знято з обліку, як зареєстрований за ТОВ «ЗІМЗ», для реалізації, та 02.09.2016 зареєстровано (вторинна реєстрація ТЗ за договором купівлі-продажу) за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером транспортного засобу – НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - НОМЕР_5 . Таким чином, ОСОБА_2 у вересні 2016 року уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу з ОСОБА_1 щодо майна, право власності на яке належало ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» . 

Разом з цим, рішення Запорізького апеляційного суду від 07.09.2017 не містить відомостей про те, що під час укладення договору купівлі-продажу від 02 вересня 2016 року ОСОБА_2 , діяв саме як фізична особа, а не як представник юридичної особи.

Між тим, у даній справі, на підставі наданих позивачем доказів, інформації РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві, показань свідка ОСОБА_5 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_1 , встановлено, що ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб на свої ім`я у відповідних державних органах не реєстрував, а під час укладання договору купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля від 02 вересня 2016 року діяв саме як представник ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод», відтак як фізична особа не має відповідати перед позивачем.

Матеріали справи не містять і доказів того, що ОСОБА_2 , уклавши договір купівлі-продажу транспортного засобу як представник юридичної особи, неправомірно набув у власність грошові кошти ОСОБА_1 . 

Будь – яких претензій від ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» до ОСОБА_2 щодо неповернення останнім коштів, отриманих від продажу автомобіля за договором купівлі-продажу від 02 вересня 2016 року, не надходило. 

Доказів на спростування цього факту позивачем не надано, як і не надано доказів на спростування наявності у представника ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» ОСОБА_2 належним чином оформлених повноважень під час укладення договору купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля. 

Будучи стороною договору купівлі-продажу автомобіля від 02 вересня 2016 року, ОСОБА_1 не міг не знати, що продавцем за договором є ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод», а не фізична особа ОСОБА_2 ..

У своєму позові ОСОБА_1 зазначив, що він передав ОСОБА_2 за придбаний ним транспортний засіб, який у подальшому було витребувано з його власності на користь ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод», 23 000 доларів США. Проте, будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин позивач суду не надав. Договір купівлі-продажу у матеріалах справи відсутній, і згідно листа РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві від 21.12.2023 № 31/26-919аз, надати копію вказаного договору не вбачається за можливе, оскільки документи що стали підставою для проведення реєстраційних операцій з транспортними засобами у 2016 році, знищені за закінченням терміну зберігання.

Єдиним доказом на підтвердження передання відповідачу ОСОБА_2 грошових коштів за договором були показання свідків, які допитувались у судовому засіданні за клопотанням представника позивача. Так, свідок ОСОБА_5 , який є батьком позивача, пояснив що він особисто у день укладання договору передав ОСОБА_2 23 000 доларів. Свідок ОСОБА_6 зазначила, що їй відомо, що її чоловік з дому брав 25 000 доларів США для розрахунку за транспортний засіб, а придбав його за 23 000 доларів США. Свідок ОСОБА_7 надав пояснення, що він разом із ОСОБА_5 приїжджав на місце укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, скільки саме передавалось грошових коштів за придбання автомобіля він не пам`ятає, приблизно 20 000 доларів США. 

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, належним та допустимим доказом на підтвердження отримання продавцем грошових коштів, при укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу, є відповідний договір, в якому і обумовлюється порядок розрахунку за договором, а також грошова сума, яка передається стороні продавця.

Показання свідків у даному випадку є неналежними доказами на підтвердження тих обставин, що грошові кошти за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 02.09.2016 були передані ОСОБА_2 ..

За таких обставин, позивачем належними доказами не підтверджено факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів за договором купівлі-продажу автомобіля від 02 вересня 2016 року у сумі 23000 доларів США, як зазначає в позові позивач. 

Позовом є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Частина 1 ст. 48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі N 523/9076/16-ц (провадження N 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Таким чином, у даному випадку належним відповідачем є особа, яка набула грошові кошти ОСОБА_1 , сплачені ним за договором купівлі-продажу від 02.09.2016 транспортного засобу марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який у подальшому постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2020 було витребувано з його власності на користь ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод».

З огляду на викладені вище обставини, суд першої інстанції прийшов до відповідного висновку, що позовні вимоги заявлені до ОСОБА_2 , як до неналежного відповідача, а відтак обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.
Є правильні висновки суду першої інстанції, що належним відповідачем у цій справі має бути ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод».

Крім того, у судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що наразі транспортний засіб марки Mercedes Benz, модель - S 500, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , знаходиться за межами України, оскільки у березні 2022 року на ньому сім`я ОСОБА_8 виїхала за кордон, коли російські війська перебували у м. Буча. 

Постановою державного виконавця Павліашвілі К.А. від 06 жовтня 2020 року в рамках ВП №63179386 виконавчий документ наказ № 908/3549/16 про витребування у ОСОБА_1 на користь ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод», транспортний засіб марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року номерний знак - НОМЕР_6 було повернуто стягувачу на підставі п. 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки транспортний засіб не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку (т.1 а.с.105-106).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що транспортний засіб марки Меrcedes-Веnz, модель S 500, 2008 року номерний знак - НОМЕР_6 не був повернутий ОСОБА_1 ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод», як і не була проведена за останнім реєстрація зазначеного автомобіля.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апеляційної скарги по суті спору та їх відображення в оскаржених рішенні суду першої інстанції, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, судом сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції обгрунтовано викладених в мотивувальній частині судового рішення.
Колегія суддів, надаючи оцінку судовому рішенні на предмет його законності у межах доводів апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції 
За встановлених у цій справі обставин суд правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов цілком обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального чи порушенням норм процесуального права. Колегія суддів враховує, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Шурхно Андрія Анатолійовича – залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2025 року  залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 18 червня 2025 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В. 	Поляков О.З.