УХВАЛА

24 липня 2025 року 
м. Київ
справа №160/1327/25
провадження № К/990/29228/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі 
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) 17 січня 2025 року звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області, в якому просила:
- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління ДПС у Донецькій області від 19.12.2024 №784-о «Про звільнення ОСОБА_1 » щодо припинення державної служби та звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»;
- поновити позивача на посаді головного державного інспектора Покровської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Донецькій області з 20.12.2024;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Донецькій області здійснити нарахування та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 20.12.2024 по дату ухвалення судом рішення (з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 2 064,23 грн).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 відкрито провадження в справі №160/1327/25 та призначено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2025, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління у Донецькій області №784-о від 19.12.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 » про припинення державної служби та звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
Поновлено позивача на посаді головного державного інспектора Покровської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Донецькій області, з 23.12.2024.
Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.12.2024 по 18.04.2025 у розмірі 175  459, 55 грн з вирахуванням обов`язкових зборів та платежів.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та в частині виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
09 липня 2025 року до Верховного Суду від Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга, в якій відповідач просить, окрім іншого, скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі №160/1327/25 в частині задоволення позовних вимог, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовити.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає, що відповідно до частини першої  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Так, згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково
Разом з цим, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України  для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні  Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Відомостей про те, що позивач є особою, яка відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», займає відповідальне та особливо відповідальне становище, суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.
Таким чином, враховуючи предмет позову, в силу вимог пункту першого частини шостої статті 12 КАС України, дана справа законом віднесена до справ незначної складності.
Враховуючи, що ця справа законом віднесена до справ незначної складності та розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження КАС України передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт. 
Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності та/або розглянутих в порядку спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
У касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки. 
Відповідачем не зазначено фактів наявності значного суспільного інтересу, а також виняткового випадку й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.
При цьому, незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/ процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача / відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23.10.1996, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19.12.1997, заява №26737/95).
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що за поданою касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333, 359 КАС України, Суд -
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі №160/1327/25.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................

А.В. Жук
А.Г.  Загороднюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду