ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5637/25 Справа № 183/9970/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року                                                 м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді                                         Агєєва О.В.,
суддів:                                         Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання:                 Травкіної В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №183/9970/24 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою представника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - Чемрат Ольги Іванівни на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року,ухвалене у складі судді Парфьонова Д.О.,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ГУ ПФУ в Луганській області про визнання права власності на спадкове майно.
На виконання ухвали суду від 30 вересня 2024 року, 07 жовтня 2024 року представником позивачки подано уточнену позовну заяву.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 отримала у спадщину суми недоотриманої пенсії, які становлять 308 770,10 грн. на підставі довідки №1200-0503-8/8721 від 04 травня 2023 року, виданої ГУ ПФУ в Луганській області.
Зазначає, що вказані виплати стосуються її померлого батька, пенсіонера ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області (сервісний центр №12 в м.Старобільську), як внутрішньо переміщена особа, та отримував пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2017 року. Виплату пенсії ОСОБА_2 припинено з 01 квітня 2017 року у зв`язку з відсутністю за місцем проживання понад 60 днів.
Вини спадкодавця ОСОБА_2 у неотриманні за життя пенсії не має, оскільки з початком війни в 2014 році, через стан здоров`я та не транспортабельність, він був позбавлений можливості самостійно звертатись до органів пенсійного фонду, які були відведені з тимчасово окупованих територій. Не батько ОСОБА_1 був відсутній у місці свого проживання понад 60 днів, а Пенсійний фонд відведено з тимчасово окупованої території, в той час коли її батько був змушений залишатися там через погіршення стану свого здоров`я. Також на час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було. При цьому в законодавстві України такої підстави для припинення виплати пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної немає.
Вважає, що відповідач фактично неправомірно відмовив ОСОБА_1 в донарахуванні сум пенсії в порядку статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 01 квітня 2017 року по 22 серпня 2019 року
Зауважує, що вона ( ОСОБА_1 ) є єдиним спадкоємцем щодо всіх прав та обов`язків померлого ОСОБА_2 , в тому числі і права на отримання сум його пенсії.
За наслідком визнання за ОСОБА_1 права на спадкування недоотриманих сум пенсії після смерті ОСОБА_2 відповідач має здійснити відповідний розрахунок таких сум за період з 01 квітня 2017 року по 14 березня 2020 року.
У зв`язку з чим, з урахуванням уточнень, просила: визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Луганській області, щодо обмеження у розрахунку суми для виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_2 останніми трьома роками до моменту звернення нотаріуса з заявою про визначення недоотриманих сум пенсії ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з моменту припинення виплат пенсії, а саме починаючи з 01 квітня 2017 року по 14 березня 2020 року в розмірі 237 669 грн.; зобов`язати відповідача здійснити розрахунок суми для виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , за весь період час з моменту припинення виплат пенсії, а саме, починаючи з 01 квітня 2017 року та надіслати цей розрахунок до Малиновської державної нотаріальної контори міста Одеса.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ГУ ПФУ в Луганській області здійснити нарахування та виплату спадкоємиці ОСОБА_1 суми пенсії за період з 01 квітня 2017 року до 22 серпня 2022 року, належних спадкодавцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник ГУ ПФУ в Луганській області - адвокат Чемрат О.І. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що дане рішення суду було прийнято внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.
В обґрунтування скарги зазначає, що відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок їх здійснення за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Вказує, що порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера встановлений статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 (далі – Закон №1058). Так, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 
Зазначає також, що згідно частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Частина друга статті 46 Закону №1058 визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь яким строком.
Відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент смерті перебував на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області, як внутрішньо переміщена особа.
Вказує, що пенсійне забезпечення осіб, які перебували на обліку в органах Пенсійного фонду України на тимчасово неконтрольованій території Донецької та Луганської областей здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постанови КМУ від 05 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».
Вказує, що згідно з матеріалами пенсійної справи, ОСОБА_2 отримував пенсійні виплати з урахуванням норм постанови КМУ №637 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Окрім цього зазначає, що відповідно частини 3 статті 12 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” довідка внутрішньо переміщеної особи скасовується та виплата пенсії припиняється в разі надходження до Пенсійного фонду України інформації від Адміністрації Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Служби безпеки, Державної міграційної служби, Міністерства фінансів, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо повернення особи до покинутого місця проживання.
Вказує, що виплату пенсії ОСОБА_2 припинено з 01 квітня 2017 року, у зв`язку з відсутністю за місцем проживання понад 60 днів. Документи щодо обставин призупинення виплати пенсії відсутні, оскільки макет паперової пенсійної справи ОСОБА_2 перебуває у приміщенні, розташованому на окупованій території України. Поновлення виплати пенсії продовжується після особистого звернення особи, проходження ідентифікації з урахуванням даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Зазначає, що за життя ОСОБА_2 з 01 квітня 2017 року із заявою про поновлення виплати пенсії згідно Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, до управління не звертався.
Вказує, що 04 лютого 2024 року ОСОБА_1 , звернулась через вебпортал з заявою за №673 про виплату недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 . Недоотримана пенсія була розрахована з моменту надання заяви з 03 лютого 2021 року по 31 серпня 2022 року в сумі 207 574,23 грн., з урахуванням трьох років від дати звернення спадкоємиця ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за недоотриманою пенсією.
Зауважує, що норма закону або підзаконного акта, яка б зобов`язувала органи Пенсійного фонду нараховувати суми пенсії за віком пенсіонерам після їх смерті за зверненням спадкоємців у законодавстві України відсутня. Норми стосовно виплати спадкоємцям пенсії після смерті пенсіонера стосуються лише тієї пенсії, яка була нарахована пенсіонеру за час його життя, тобто належала пенсіонеру на час смерті та увійшла до складу спадщини на момент відкриття спадщини.
Зазначає, що суму недоотриманої пенсії буде включено до переліку боргів та внесено в реєстр станом на 01 січня 2025 року і буде виплачуватися відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1165 в межах відповідного фінансового ресурсу, який буде визначено у бюджеті Пенсійного фонду України на 2025 рік.
У зв`язку з чим просив апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Луганській області задовольнити, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року у справі №183/9970/24 скасувати в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гречко І.О. подав відзив на апеляційну скаргу, якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року залишити без змін.
Вважає, що рішення суду є таким, що винесене на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що суд, виконуючи всій процесуальний обов`язок належним чином дослідив подані стороною відповідача докази (у цьому випадку довідку про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії), перевірив їх, оцінив у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, і, як наслідок, з`ясував, що згідно з довідкою суми призначеної та недоотриманої пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 01 березня 2020 року становлять 0,00 грн., у період березень 2020 – лютий 2021 року – 110 103,20 грн., частина, яка увійшла до складу спадщини, підтвердженого виданим нотаріусом свідоцтвом та яке заперечує відповідач, обґрунтовуючи таке заперечення датою звернення відповідача за виплатою. Перевірити правильність обрахованого позивачем розміру недоотриманої пенсії та самостійно визначити цей розмір суд позбавлений можливості.
Вказує, що у справі, що розглядається, спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії спадкодавця за період з 01 квітня 2017 року по 22 серпня 2022 року. Позивач заявила вимоги, в яких, з урахуванням уточнень, фактично просить визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження розрахунку суми пенсії трьома роками до моменту звернення нотаріуса, визнання за позивачем права власності на суми не отриманої пенсії спадкодавця, яка не увійшла до суми, визначеної нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину (за період з 01 квітня 2017 року по 22 серпня 2022 року) та зобов`язати відповідача вчинити розрахунок таких сум й виплатити їх.
Вважає, що вимога саме про зобов`язання ГУ ПФУ в Луганській області здійснити нарахування та виплату спадкоємиці ОСОБА_1 сум пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 29 серпня 2022 року, належних спадкодавцю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , буде ефективним способом захисту порушеного права позивачки на спадкування належних спадкоємцю сум пенсії.
Також вважає що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачці пенсійні виплати ОСОБА_2 за період з 01 квітня 2017 року по 29 серпня 2022 року, на які він мав право за життя, але не отримував через не нарахування цих пенсійних виплат Пенсійним фондом, тому позивач, як спадкоємець має право на всю суму недоотриманої спадкодавцем пенсії, оскільки ці суми входять до складу спадщини.
Вважає доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують доводів, викладених в рішенні суду, рішення суду є цілком законним та вмотивованим, апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим, просить відмовити у її задоволенні в повному обсязі.  

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані обставини підтверджуються рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2023 року у справі №521/19138/23, копії якого долучено до матеріалів спадкової справи.
Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 30 вересня 2022 року у справі №521/14416/22, задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, встановлено факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Селідове, Донецької обл., громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України – в м.Довжанськ (колишній Свердловськ), Луганської області у віці 83 роки. Смерть ОСОБА_2 зареєстрована 04 жовтня 2022 року, про що видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 .
З матеріалів спадкової справи після ОСОБА_2 , отриманої судом, які відповідають доказам, поданим позивачем, вбачається, що: 14 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 .
Згідно з копією з витягу Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 5114-352552-2017 від 23 березня 2017 року, місце проживання позивача не зареєстроване.
Згідно з копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 04 грудня 2014 року № 5137-1528, виданої 22 жовтня 2019 року, зареєстрованим місцем проживання позивачки була адреса: АДРЕСА_1 , фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_2 .
14 березня 2023 року нотаріусом направлено запит до Пенсійного фонду України для надання довідки про недоотриману пенсію спадкодавця ОСОБА_2 .
Листом від 27 квітня 2023 року нотаріуса повідомлено про перенаправлення запиту до ГУ ПФУ в Луганській області.
Відповіддю ГУ ПФУ в Луганській області нотаріуса повідомлено, що сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 становить 307 770,10 грн. і дана сума пенсії може бути змінена відповідно до дати звернення за виплатою недоотриманої пенсії.
Листом від 28 червня 2023 року нотаріусом повідомлено позивача про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через розбіжності в документах та інформації у державних реєстрах, що підтверджують родинний зв`язок та про необхідність звернення до суду.
01 лютого 2024 року позивачем подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на недоотриману пенсію у сумі 307 770,10 грн., що зберігається у ГУ ПФУ в Луганські області та надано на підтвердження факту родинного зв`язку рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2023 року у справі № 521/19138/23.
01 лютого 2024 року нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким посвідчено, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 є його дочка ОСОБА_1 . Місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з суми недоотриманої пенсії, що становить 308 770,10 грн., що зберігається у ГУ ПФУ в Луганській області, Управління з питань виплат, та належала спадкодавцю на підставі довідки № 1200-0503-8/8721 від 04 травня 2023 року, виданої вищезазначеним фондом. Вартість спадкового майна – 308 770,10 грн.
Інших осіб, які б мали право на спадщину, заповітів померлого, подання іншими особами до нотаріуса заяв про прийняття спадщини, видачу свідоцтва - нотаріусом не встановлено.
15 березня 2024 року листом відповідача представника позивача повідомлено, що оскільки на дату смерті нарахування пенсії ОСОБА_2 не здійснювалось і відсутні нараховані суми, не отримані у зв`язку зі смертю, недоотримана пенсія ОСОБА_2 розрахована з урахуванням трьох років з моменту надходження запита нотаріуса. Роз`яснено норми законодавства, яким керувався відповідач при наданні відповіді нотаріусу, механізм виплати недоотриманої пенсії з посиланням на обмеження трирічним строком до дати звернення, констатовано відсутність бажання померлого поновити виплату пенсії, пояснено, що померлий із заявою про поновлення виплати за життя не звертався, причини припинення виплати пенсії (у зв`язку з відсутністю проживання понад 60 днів), перебування пенсійної справи на тимчасово окупованій території України.
26 квітня 2024 року позивач, з посиланням на норми законодавства та мотивуючи звернення порушенням відповідачем її прав, звернулась до відповідача з вимогою провести перерахунок недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , починаючи розрахунок з 01 квітня 2017 року.
09 травня 2024 року відповідачем повідомлено позивача, що ОСОБА_2 на момент смерті перебував на обліку ГУ ПФУ в Луганській області, як внутрішньо переміщена особа. Виплату пенсії ОСОБА_2 призупинено з 01 квітня 2017 року. Якщо нарахування та виплата пенсії не здійснювалась на час смерті, тобто відсутня сума пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоотриманими у зв`язку зі смертю, розмір недоотриманої пенсії розраховується відповідно до частини першої статті 46 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії). Оскільки на дату смерті нарахування пенсії ОСОБА_2 не здійснювалось і відсутні нараховані суми, не отримані у зв`язку зі смертю, недоотримана пенсія розрахована відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не більше ніж за три роки до дня звернення спадкоємця, визначеного нотаріусом. Виплата недоотриманої пенсії буде проводитися відповідно до Порядку № 1165 в межах відповідного фінансового ресурсу, який буде визначено у бюджеті Пенсійного фонду України на 2024 рік.
Також, як підтверджено службовою запискою посадової особи відповідача від 04 травня 2023 року № 1096/03-16, в підсистемі ІКІС ПФУ «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» (Регресні виплати) перевірено особу ОСОБА_2 . Згідно з базою даних підсистеми ІКІС ПФУ «Призначення та виплати деяких соціальних виплат», яка містить інформацію лише про потерпілих, які станом на 01 січня 2023 року отримували страхові виплати, ОСОБА_2 , на обліку як потерпілій внаслідок нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання або особа, яка має право на страхові виплати в разі смерті потерпілого, в ГУ ПФУ в Луганській області не перебуває, страхові виплати не отримує.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що обмеження у три роки на виплату нарахованої пенсії за минулий час, передбачені частиною першою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосовуються тільки за наявності вини пенсіонера у несвоєчасному отриманні пенсії, тоді як належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність вини спадкодавця у неотриманні пенсії за життя, відповідачем не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду наступне.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом (1219 ЦК України).
Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).
Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому, та неотриманих ним за життя, грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини, їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати).
Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) та інших нормативноправових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Дія інших нормативноправових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються , зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера встановлений статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058.
Так, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно, членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Аналогічні положення містяться у пункті 2.26 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого ПФУ від 25.11.2005 №22-1, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть та документи, які підтверджують родинні стосунки та документи які свідчать про проживання з пенсіонером на день його смерті. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження №14-271цс18) вказано, що "підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України".
Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем, не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

У справі, що переглядається, колегія суддів звертає увагу, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем, не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат.
Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й вірно застосувавши норми матеріального права, зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та зобов?язання ГУ ПФУ в Луганській області здійснити нарахування та виплату їй, як спадкоємцю, сум страхових виплат за період з 01 квітня 2017 року до 22 серпня 2022 року, належних спадкодавцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Доводи відповідача, які ґрунтуються на посилання на ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставними, оскільки дана правова норма розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та можуть бути застосовані до правовідносин щодо спадщини.
Встановивши, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем, не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року - немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - Чемрат Ольги Іванівни - залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 рокуу цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності на спадкове майно- залишити без змін
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 23.07.2025 року

Головуючий суддя О.В. Агєєв