ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 липня 2025 року
м. Київ
справа № 757/21492/24-к
провадження № 51-87км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями заявника ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року про повернення його апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Печерський районний суд міста Києва ухвалою від 14 травня 2024 року повернув скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 18 листопада 2022 року.
Не погоджуючись з указаною ухвалою слідчого судді, заявник подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на зазначену вище ухвалу слідчого судді повернуто особі, яка її подала, на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження та відсутністю клопотання про його поновлення.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями ОСОБА_6 зазначає про незаконність ухвали Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року та просить її скасувати.
Суть доводів скаржника зводиться до тверджень про те, що суд апеляційної інстанції обмежив його право на доступ до правосуддя, оскільки він, перебуваючи під вартою, отримав копію ухвали слідчого судді 18 липня 2024 року, а з апеляційною скаргою звернувся 21 липня цього ж року, тобто у межах процесуального строку, передбаченого КПК, однак цей суд необґрунтовано повернув йому апеляційну скаргу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження та відсутністю клопотання про його поновлення.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор  ОСОБА_5 висловив міркування про наявність підстав для задоволення касаційної скаргита скасування ухвали апеляційного суду.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі з доповненнями, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. 
Як передбачено ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до положень ст. 370, ч. 2 ст. 418 КПК ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги повинна бути законною, обґрунтованою 
та вмотивованою. 
Доступ до правосуддя є одним із основоположних принципів верховенства права, гарантованим Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 7, ч. 6 ст. 9, ст. 24 КПК).
Крім того, забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 Закону України 
від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів»). Згадані правові норми конкретизовано в ст. 7 КПК, де вказано, що зміст та форма кримінального провадження повинні узгоджуватися із загальними засадами кримінального провадження і, зокрема, із забезпеченням права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора або слідчого, а також право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Пунктом 4 ч. 3 ст. 399 КПК передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Відповідно до п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді може бути подано протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Таким чином, під час вирішення питання, чи дотрималася особа, яка подала апеляційну скаргу, передбачених ст. 395 КПК строків, необхідно чітко встановити початок перебігу цих строків та їх закінчення.
Водночас суду необхідно враховувати положення статей 115, 116 КПК, які регулюють порядок обчислення процесуальних строків.
Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
Ці законодавчі приписи суддя апеляційного суду залишив поза увагою.
Повертаючи апеляційну скаргу, суддя апеляційного суду в ухвалі зазначив, 
що ОСОБА_6 отримав копію ухвали слідчого судді 18 червня 2024 року, про що ним указано в апеляційній скарзі, а скарга на згадану ухвалу подана ним 01 серпня 2024 року, тобто із пропущенням строку апеляційного оскарження і без порушення питання про його поновлення.
Такий висновок не підтверджено матеріалами провадження. 
Так, зі змісту матеріалів судової справи (№ 757/21492/24-к) вбачається, 
що 14 травня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва постановив ухвалу про повернення скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 
Зазначене судове рішення ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує.
Тобто, у цьому випадку початок строку на апеляційне оскарження обчислюється 
у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 395 КПК - з дня отримання копії судового рішення.
З інформації надісланої на адресу Суду з Державної установи «Київський слідчий ізолятор» слідує, що згідно з матеріалами особової справи ОСОБА_6 ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року вручена йому 18 липня 2024 року. Водночас закритий лист ОСОБА_6 (Вих. № 5/4-В-1496 від 22 липня 2024 року) до Київського апеляційного суду переданий ним уповноваженій службовій особі установи 21 або 22 липня 2024 року. 
До того ж  з матеріалів судової справи убачається, що разом із супровідним листом № 5/4-В-1496 від 22 липня 2024 року Одеський слідчий ізолятор надіслав Київському апеляційному суду закритий лист ОСОБА_6 , у якому містилася апеляційна скарга на згадану вище ухвалу слідчого судді від 14 травня 2024 року.
З урахуванням наведеного та положень, передбачених п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК останнім днем подачі апеляційної скарги було 23 липня 2024 року.
Отже, ОСОБА_6 , подаючи апеляційну скаргу, не порушив установленого у п. 3 
ч. 2 ст. 395 КПК строку на оскарження судового рішення.
Таким чином, доводи ОСОБА_6 про те, що він отримав копію ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року лише 18 липня 2024 року, а апеляційну скаргу на згадану ухвалу слідчого судді передав уповноваженій службовій особі 21 липня 2024 року, є обґрунтованими. 
У цьому контексті посилання в ухвалі апеляційного суду про отримання 
ОСОБА_6 копії ухвали слідчого судді 18 червня 2024 року, а направлення апеляційної скарги на цю ухвалу лише 01 серпня 2024 року, є неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами судової справи. Ба більше, в апеляційній скарзі на ухвалу слідчого судді заявник посилався на декілька дат отримання ним копії оскаржуваного судового рішення, однак суд не перевірив, яка з цих дат 
є достовірною. 
Отже, всупереч вимогам статей 395, 399 КПК суд апеляційної інстанції не здійснив ретельної перевірки щодо моменту початку перебігу строку апеляційного оскарження, а також дати подачі апеляційної скарги, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про її надходження з пропуском установленого ст. 395 КПК строку. 
Інші доводи ОСОБА_6 , викладені у касаційній скарзі з доповненнями, 
не стосуються оскаржуваної ухвали Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року (справа № 757/21492/24-к), а тому не можуть бути предметом розгляду 
у межах цього касаційного провадження.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тому касаційна скарга  ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Київського апеляційного суду 
від 31 жовтня 2024 року - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно зважити 
на викладене в цій постанові та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року про повернення апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                      ОСОБА_3