ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2025 р.	Справа № 520/26633/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2025  (суддя І інстанції: Садова М.І., м. Харків, повний текст складено 25.02.2025) по справі № 520/26633/24
за позовом            ОСОБА_1  
до           Національної поліції України                   
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної поліції України (далі по тексту -відповідач, НП України), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції в Харківській області № 1497 о/с від 21.08.2024, яким позивача призначено на посаду начальника сектору протидії боєприпасам, споряджених радіоактивними, хімічними або біологічними матеріалами Управління вибухотехнічної служби Національної поліції України;
- поновити позивача на посаді начальника відділу організації виявлення та знешкодження боєприпасів масового ураження Управління вибухотехнічної служби Національної поліції України з 21.08.2024;
- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача грошове забезпечення в розмірі, передбаченому згідно з штатним розписом для посади начальника відділу організації виявлення та знешкодження боєприпасів масового ураження Управління вибухотехнічної служби Національної поліції України з 21.08.2024.
В обґрунтування позову зазначив, що з 29 грудня 2010 року до 06 листопада 2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України. З 07 листопада 2015 року продовжив службу в Національній поліції України. Наказом Національної поліції України від 01.09.2023 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу організації виявлення та знешкодження боєприпасів масового ураження з посадовим окладом у розмірі 4000 грн.. Наказом від 12.06.2024 реорганізовано окремі посади та скорочено посадові місця, включаючи посаду начальника відділу організації виявлення та знешкодження боєприпасів масового ураження. Позивача було попереджено про звільнення 21.06.2024 та ознайомлено з вакантними посадами. 15 серпня 2024 року позивач подав рапорт про звільнення, але у задоволенні вказаного було відмовлено через наявність рівнозначних вакантних посад. Разом з тим, позивача направлено до медичного центру для проходження військово-лікарської комісії, за наслідками проходження якої позивач визнаний непридатним до служби в поліції 10.09.2024. Наказом від 21.08.2024 позивач призначений на посаду начальника сектору протидії боєприпасам із посадовим окладом 3800 грн.. Позивач вважає спірний наказ протиправним, оскільки призначення на нижчу посаду було здійснено без його згоди, під час перебування на лікуванні. Так, 21.08.2024 позивач був госпіталізований до Госпітальної військово-лікарської комісії та перебував на лікуванні в ДУ «ГМЦ МВС України». Відповідно до свідоцтва про хворобу №788 від 10.09.2024, ОСОБА_1 був визнаний непридатним до служби в поліції. Згідно з п. 2 і 7 розділу V наказу МВС України №285 від 03.04.2017, лікарська експертиза щодо поліцейського проводиться за направленням на медичний огляд, яке складає підрозділ кадрового забезпечення. Комісія розглядає питання придатності до служби на посадах, умови яких відповідають стану здоров`я. 11.07.2024 позивач пройшов медичний огляд у ДУ «ГМЦ МВС України» та був визнаний придатним для служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП. Однак це не включало питання придатності для служби на посаді начальника сектору протидії боєприпасам. Отже, призначення на посаду відбулося без урахування стану здоров`я, що є протиправним, оскільки ОСОБА_1 не може проходити службу на цій посаді через стан здоров`я.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 по справі № 520/26633/24 у адміністративному позові ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 по справі № 520/26633/24 скасувати повністю та винести постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з викладених підстав, вказує, що пройти медичну комісію позивач міг виключно за направленням підрозділу кадрового забезпечення. Зазначає, що при отриманні результатів огляду позивача 11.07.2024 відповідач зобов`язаний був направити ОСОБА_1 на М(В) ЛК для встановлення придатності позивача до служби в поліції та служби на посаді вибухотехніка.
Вказує, що 14.08.2024 позивач звертався із рапортом про направлення його на М(В)ЛК для встановлення ступеня придатності до подальшого проходження служби в поліції, проте листом НПУ №72174-2024 від 16.08.2024 позивачу відмовлено у видані направлення на М(В)ЛК у зв`язку із відсутністю правових підстав відповідно до п. 4 розділу ІІІ наказу МВС України №285 
Вказане свідчить про створення умисних штучних перепон з боку відповідача для затягування часу з метою призначення позивача на посаду, яка має менший оклад за посадою, зменшення розміру вихідної допомоги та пенсії позивача.
Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №520/26633/24 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 - без змін.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 29 грудня 2010 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. З 07 листопада 2015 року продовжив службу в Національній поліції України.
Наказом Національної поліції України №1397 о/с від 01.09.2023 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу організації виявлення та знешкодження боєприпасів масового ураження Управління вибухотехнічної служби Національної поліції України з посадовим окладом у розмірі 4000 грн., надбавкою за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 90% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби.
Наказом Національної поліції України (далі – НПУ) від 12.06.2024 №665 затверджено зміни у штатах Національної поліції, скорочено посади в Управлінні, в тому числі посада начальника відділу організації виявлення та знешкодження боєприпасів масового ураження Управління, яку займав позивач.
Позивача було ознайомлено з попередженням про наступне звільнення 21.06.2024 та ознайомлено з переліком вакантних посад по підрозділах апарату центрального органу управління Національної поліції України станом на 17.06.2024.
21.06.2024 позивач відповідно до частин першої статі 68 Закону України «Про Національну поліцію» під особистий підпис, попереджений про видання наказу НПУ 12.06.2024 №665, скорочення посади, яку він обіймав, та можливе наступне звільнення зі служби в поліції, повідомлений про те, що перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби.
21.06.2024 та 15.08.2024 позивач, під особистий підпис ознайомлений з переліками вакантних посад по підрозділах апарату центрального органу управління НПУ станом на 17.06.2024 та 15.08.2024, проте, рапортів про призначення на запропоновані посади не подавав.
15.08.2024 позивач подав рапорт про звільнення його зі служби в поліції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
Листом №113839-2024 від 20.08.2024 позивачу було відмовлено у задоволенні вказаного рапорту у зв`язку з наявністю вакантних рівнозначних посад у структурних підрозділах центрального органу управління Національної поліції України.
Позивач був направлений до ДУ «Головний медичний клінічний центр МВС України» для проходження військово-лікарської комісії для встановлення ступеня придатності до служби в поліції.
21.08.2024 заступником голови начальником Департаменту кадрового забезпечення НПУ направлено подання про призначення позивача на посаду начальника сектору протидії боєприпасам, споряджених радіоактивними, хімічними або біологічними матеріалами Управління в порядку частини восьмої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення; поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
21.08.2024 о 15 год. 55 хв. полковником поліції Горошко В. В. (заступник начальника Департаменту начальник управління комплектування Департаменту кадрового забезпечення НПУ) та підполковником поліції Заводнюком С. В. (начальник відділу організації комплектування территоральних органів управління комплектування Департаменту кадрового забезпечення НПУ) складено акт про те, що позивач 21.08.2024 відмовився від написання рапорту щодо призначення на вакантну посаду начальника сектору протидії боєприпасам, споряджених радіоактивними, хімічними або біологічними матеріалами Управління, оскільки перебуває на лікування у зв`язку з проходженням військово-лікарської комісії (далі - ВЛК). Водночас, виявив бажання проходити службу в поліції, в разі винесення ВЛК висновку про його придатність до служби в поліції та зазначив, щоб його призначили на запропоновану посаду в порядку статті 65 Закону №580 без подання відповідного рапорту.
Наказом Національної поліції України від 21.08.2024 № 1497 о/с відповідно до ч. 1, 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» позивача призначено на посаду начальника сектору протидії боєприпасам, споряджених радіоактивними, хімічними або біологічними матеріалами Управління вибухотехнічної служби Національної поліції України, установивши посадовий оклад у розмірі 3800 грн..
Разом з тим, 20.08.2024 позивачу старшим інспектором з о/д відділу Департаменту кадрового забезпечення НПУ, на підставі рапорту позивача від 20.08.2024, позивачу видано направлення на медичний огляд до медичної (військово-лікарської) комісії Державної станови «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» (далі Г(ВЛ)К) з метою визначення придатності позивача до подальшої служби.
21.08.2024 ОСОБА_1 був госпіталізований до Госпітальної військово-лікарської комісії та перебував на лікуванні в ДУ «ГМЦ МВС України» з 21.08.2024 по 13.09.2024.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №788 від 10.09.2024, ОСОБА_1 визнаний непридатним до служби в поліції.
Наказом НП України від 09.10.2024 № 1806 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 14.10.2024 за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (за станом здоров`я (через хворобу)), на підставі рапорту позивача від 01.10.2024 та свідоцтва про хворобу № 788.
Вважаючи наказ Національної поліції України від 21.08.2024 № 1497 о/с о/с протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з правомірності спірного наказу відповідача №1497 о/с.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.11.2015 № 580-VIII (далі по тексту - Закон № 580-VIII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 580-VIII, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно до частини першої статті 17 Закону № 580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Статтею 23 Закону № 580-VIII визначено основні повноваження поліції, серед яких, є зокрема участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Частиною другою статті 24 Закону № 580-VIII передбачено, крім інших додаткових повноважень, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Водночас, положеннями частини другої статті 12 Закону України «Про Національну безпеку України» від 21.06.2018 № 2469-VIII визначено, що до складу сектору безпеки і оборони, крім інших органів державної влади, входить Національна поліція України.
Відповідно до частин 1, 3-5 статті 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.
Згідно зі статтею 60 Закону № 580-VIII, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Переміщення поліцейських регулюється статтею 65 Закону № 580-VIII.
Відповідно до частини 1 статті 65 Закону №580-VIII, переміщення поліцейських здійснюється:
1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Відповідно до частини другої статті 65 Закону № 580-VIII, посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
Відповідно до Переліку посад поліцейських і відповідних їм граничних спеціальних звань, затвердженого наказом НПУ від 04.12.2015 № 142 (розміщений на офіційному сайті НПУ за посиланням https://www.npu.gov.ua/pro-policiyu/perelik-posad-policejskih), за посадою начальника відділу та начальника сектору центрального органу управління поліції (НПУ) передбачено граничне спеціальне звання «підполковник».
Отже, у розумінні частини другої статті 65 Закону № 580-VIII, посади начальника сектору протидії боєприпасам, споряджених радіоактивними, хімічними або біологічними матеріалами Управління та начальника сектору протидії боєприпасам, споряджених радіоактивними, хімічними або біологічними матеріалами Управління є рівнозначними. 
Колегія суддів вказує, що зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, які відбулися з 01 травня 2022 року та визначили, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються Законом № 580-VIII та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції, виключили будь-яку можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства та/або іншого законодавства до регулювання порядку проходження служби в поліції, зокрема призначення та переміщення поліцейських на посади, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці.
Вказана правова позиція повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19.
В постанові Верховний Суд від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19 зазначає також, що у розумінні частини першої статті 2 Закону України від 23.12.93 № 3781-XII "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів", Національна поліція є правоохоронним органом.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну службу», сфера дії цього Закону регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
У пункту 17 частини третю статті 3 Закону України «Про державну службу» визначено, що дія цього Закон не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом.
Відтак, посилання позивача на норми положення Закону України «Про державну службу» щодо рівнозначної посади працівників є необґрунтованим, оскільки це питання повністю врегульоване нормами спеціального законодавства, яким є Закон України "Про Національну поліцію», яким правове врегулювання зазначеного питання вирішено у відмінний спосіб від правового врегулювання інших відносин.
Згідно з частиною 7 статті 65 Закону № 580-VIII, переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Відповідно до положень частин 8 та абзацу першого 9 статті 65 Закону № 580-VIII, переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
Аналіз наведених вище положень Закону № 580-VIII свідчить про те, що переміщення поліцейського на рівнозначну посаду в поліції може здійснюватися, зокрема, з метою забезпечення більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, за умови, якщо спеціальне звання за займаною ним посадою відповідає спеціальному званню посади, на яку він переміщується.
Обґрунтовуючи протиправність спірного наказу в частині, що стосується позивача, останній зазначає, що такий наказ було прийнято без його згоди на переміщення по службі, без наявності правових підстав для переведення.
Серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади пункт 2 частини 1 статті 65 Закону № 580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.
Згідно з частиною 2 статті 68 Закону № 580-VIII, згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів.
У всіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
При цьому, пункт 2 частини 1 статті 65 Закону № 580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.
Як зазначено вище, відповідно до частини 7 статті 65 Закону № 580-VIII, переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Відповідно до частини 8 статті 65 Закону № 580-VIII, переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Згідно з абзацом 2 частини 8 статті 65 Закону № 580-VIII, поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Зі змісту статті 65 Закону № 580-VIII слідує, що поняття переміщення та переведення є тотожними й під ними розуміється зміна таких умов служби в поліції, як посада (посадових обов`язків) та/або місця несення служби.
Переміщення (переведення) поліцейського може відбуватися за ініціативою поліцейського або за ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Підстави для переміщення поліцейського за ініціативою начальників визначені статтею 65 Закону № 580-VIII.
Переміщення поліцейського з ініціативи начальників, особливо коли це переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно переслідувати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками інтересами служби. У будь-якому разі воно не може бути прихованою формою покарання, а поліцейські повинні мати засоби правового захисту від переміщень, що не відповідає меті цього інституту.
Законом № 580-VIII встановлені підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте не встановлено згоди поліцейського на таке переміщення.
У постанові від 17.02.2015 № 21-8а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі;
Разом з тим, починаючи з 01.05.2022 (дати набрання чинності Законом № 2123-IX) на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього, поліцейський зобов`язаний проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади, тобто згоди поліцейського на переміщення його для проходження в подальшому служби на рівнозначну посаду не потрібно, рішення приймає керівник органу поліції у разі необхідності для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
Отже, у даному випадку основним є те, що поліцейський може бути переведений на рівнозначну посаду саме туди, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу, зокрема на період введення в Україні воєнного стану та 60 днів після цього.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016 № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок № 1235).
Згідно з п. 1 розділу II Порядку № 1235, підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, серед іншого, як переміщення по службі.
Відповідно до п. 2 розділу III Порядку № 1235, підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу. Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з підпунктом "б" пункту 42 та пунктом 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу провадиться: на рівнозначні посади у разі службової необхідності; рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників, а звільнення через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Стаття 22 Закону № 580-VIII визначає, що керівник поліції здійснює, серед іншого, такі повноваження: очолює поліцію та здійснює керівництво її діяльністю, забезпечує виконання покладених на неї завдань (п. 1 ч. 1 ст. 22); підписує накази поліції (п. 7 ч. 1 ст. 22); приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону (п. 11 ч. 1 ст. 22).
Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 68 Закону № 580-VIII, перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.
Стаття 77 Закону № 580-VIII врегульовує питання щодо звільнення зі служби в поліції, зокрема поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за станом здоров`я (через хворобу) за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
Відповідно до Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 № 285, М(ВЛ)К відповідно до покладених на них завдань, зокрема, проводять лікарську експертизу щодо кандидатів на службу в поліції, поліцейських і колишніх поліцейських, кандидатів на навчання за державним замовленням у ЗВО, здобувачів вищої освіти за державним замовленням у ЗВО.
Відповідно до пункту 2 глави Х вказаного Положення, рішення М(ВЛ)К оформлюється як Свідоцтво про хворобу, якщо за результатами медичного огляду поліцейський, військовослужбовець, здобувач вищої освіти у ЗВО, курсант визнані непридатними до служби (військової служби). В інших випадках рішення М(ВЛ)К щодо осіб, зазначених у пункті 2 розділу І цього Положення, оформлюється як Довідка М(ВЛ)К або Постанова М(ВЛ)К.
Отже, єдиною правовою підставою, що підтверджує неможливість проходження служби в поліції за станом здоров`я на посадах, визначених штатним розписом (затверджених штатом Національної поліції), Законом визначено рішення медичної комісії і до винесення такого рішення поліцейський не може вважатися таким, що не придатний проходити службу та обіймати посади в поліції за станом здоров`я.
Вказане рішення винесено Г(ВЛ)К 10.09.2024, направлено позивачем до НПУ рапортом від 01.10.2024 з проханням звільнити його з 14.10.2024 (реалізовано наказом НПУ від 09.10.2024 № 1806 о/с).
Твердження позивача про неможливість проходження служби на посадах в поліції за станом здоров`я до винесення рішення уповноваженою медичної (військово-лікарської) комісії МВС є необґрунтованим та безпідставним.
Разом з тим, відповідно до свідоцтва про хворобу Г(ВЛ) К від 10.09.2024 № 788, яке діє і не скасовано, позивач є таким, що не придатний до служби в поліції.
Відповідно до Розділу ІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235 (далі - Порядок № 1235), однією з підстав для видання наказу по особовому складу є звільнення з поліції.
Згідно з пунктами 2-4 розділу ІІІ Порядку № 1235, підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року № 1235, відповідно до якого такими документами: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 2 розділу І Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 № 285 (далі по тексту - Положення № 285), до основних завдань М(ВЛ)К належить, зокрема, визначення за станом здоров`я та фізичного розвитку придатності поліцейських до подальшої служби в поліції.
Відповідно до пункту 2 глави Х вказаного Положення № 285, рішення М(ВЛ)К оформлюється як Свідоцтво про хворобу, якщо за результатами медичного огляду поліцейський, військовослужбовець, здобувач вищої освіти у ЗВО, курсант визнані непридатними до служби (військової служби). В інших випадках рішення М(ВЛ)К щодо осіб, зазначених у пункті 2 розділу 1 цього Положення, оформлюється як Довідка М(ВЛ)К або Постанова М(ВЛ)К.
У Направленні на медичний огляд зазначаються мета й питання, які підлягають розгляду М(ВЛ)К, а також, для кандидатів на службу в поліції, поліцейських при вирішенні питання придатності для подальшої служби посада та графа Переліку захворювань, згідно з якими необхідно проводити експертизу (пункт 4 розділу ІІІ Положення № 285).
За результатами проходження медичного огляду та вивчення даних про особу, яка проходить медичний огляд, М(ВЛ)К приймає експертне рішення у формі постанови щодо придатності (непридатності) особи до служби, причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв), що відображається в заключній частині Акта медичного огляду. Залежно від результату медичного огляду оформляються такі документи: Довідка медичної (військово-лікарської) комісії (додаток 16) (далі Довідка М(ВЛ)К) або Свідоцтво про хворобу (додаток 17). Інформація про прийняте М(ВЛ) К рішення вноситься до Книги обліку документації медичної (військово-лікарської) комісії (додаток 18).
У разі якщо особа, яка проходить медичний огляд, відмовляється чи ухиляється від обстеження, необхідного для визначення придатності до служби, не має необхідних документів, які підтверджують наявність і характер захворювання, поранень (травм, контузій, каліцтв), їх наслідків, рішення у формі постанови М(ВЛ) К не приймається. Особі може бути запропоновано написати заяву про відмову від проходження медичного огляду.
Про прийняте рішення М(ВЛ)К інформує відповідний підрозділ кадрового забезпечення чи командування військової частини, яким видано Направлення на медичний огляд (пункти 19,20 розділу ІІІ Положення № 285).
Отже, єдиною правовою підставою, що підтверджує неможливість проходження служби в поліції за станом здоров`я на посадах визначених штатним розписом (затверджених штатом Національної поліції) Законом визначено рішення медичної комісії і до винесення такого рішення поліцейський не може вважатися таким, що не придатний проходити службу та обіймати посади в поліції за станом здоров`я.
Вказане рішення ухвалене Г(ВЛ)К 10.09.2024, відповідно до положень Порядку № 1235 направлене позивачем до НПУ рапортом від 01.10.2024 з проханням звільнити позивача з 14.10.2024 (реалізовано наказом НПУ від 09.10.2024 № 1806 о/с).
Щодо доводів позивача про те, що відповідачем не прийнято до уваги наявність довідки від 11.07.2024 № 5773/НПУ про придатність позивача до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, що зобов`язувала відповідача направити позивача для проходження М(ВЛ)К для встановлення його придатності до служби поліції та виключала можливість призначити позивача на посаду начальника сектору протидії боєприпасам, споряджених радіоактивними, хімічними або біологічними матеріалами Управління вибухотехнічної служби Національної поліції України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 розділу V наказу МВС України №285 від 03.04.2017 «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС» (далі по тексту - наказ МВС України №285): «Лікарська експертиза щодо поліцейського проводиться за складеним підрозділом кадрового забезпечення Направленням на медичний огляд, до якого долучається службова характеристика з місця проходження служби.»
Відповідно до п. 7 розділу V наказу МВС України №285: «Рішення М(ВЛ)К щодо придатності поліцейських до служби приймається за категорією «Поліцейські» згідно з графою Переліку захворювань у разі переміщення відповідно до посади, на яку він призначається, в інших випадках - відповідно до посади, на якій він перебуває на час медичного огляду М(ВЛ)К.».
Відповідно до п. 8 розділу V наказу МВС України №285: «У разі коли в поліцейського при переміщенні по службі діагностується патологія, що підпадає під дію статті Переліку захворювань, яка передбачає непридатність до служби на відповідній посаді, за погодженням з керівниками органів та підрозділів поліції, у яких такі поліцейські проходять службу, М(ВЛ)К розглядає питання щодо можливості проходження ним служби на посадах, умови служби яких відповідають стану здоров`я на час медичного огляду, з урахуванням його віку, тривалості служби та спроможності виконувати службові обов`язки».
Під час судового розгляду справи представник позивача зазначив, що оскільки відповідач отримав довідку від 11.07.2024 № 5773/НПУ щодо придатності позивача до військової служби, останній зобов`язаний був направити позивача на проходження М(ВЛ)К для служби в поліції.
14.08.2024 позивач звернувся до відповідача із рапортом, у якому відповідно до Наказу МВС України від 03.04.2017 № 285 «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС», у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, просив надати йому направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи, з метою встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), яка мала місце 31.03.2022 та встановлення придатності до подальшої служби в поліції. Жодних даних про довідку від 11.07.2024 № 5773/НПУ позивач не вказував.
Відповідач листом від 16.08.2024 повідомив позивача про відмову у направленні для проходження М(ВЛ)К у зв`язку із відсутністю правових підстав для видачі такого направлення.
З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено жодних даних, які б підтверджували звернення позивача та повідомлення відповідача перед звільненням шляхом переведення про неможливість виконання обов`язків за станом здоров`я з урахуванням довідки № 5773/НПУ, а, відтак, оспорюваний наказ є правомірним, а позовні вимоги про скасування наказу від 21.08.2024 №1497 о/с - такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи, що позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування наказу, у задоволенні якої відмовлено, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні останніх.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1    залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 по справі № 520/26633/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	Я.М. Макаренко    Т.С. Перцова