ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2025 року	Львів	Справа № 380/11846/25 пров. № А/857/30472/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Матковської З.М.,
за участю секретаря судового засідання    Ханащак С.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року (судді Андрусів У.Б., ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/11846/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення штрафу,-
ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – позивач, ГУ ПФУ у Львівській області) звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – відповідач), у якому просить суд скасувати постанову від 20.05.2025 ВП №74722841 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку та апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю. 
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача Качмарик Б.І. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 у справі №380/21571/23 позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 при її перерахунку з 74% до 70% грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області  здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 відповідно до ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” від 09.04.1992 №2262-ХІІ, у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” від 21.02.2018 №103, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії з 74% сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.
12.05.2025 державний виконавець винесла вимогу за №10107 про надання інформації про стан виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 у справі №380/21571/23, з наданням документального підтвердження його виконання.
Листом від 16.05.2025 №1300-5310-5/66492 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило відповідача, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 у справі №380/21571/23 виконано. Здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 відповідно до ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.92 Nє2262-XII, у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” від 21.02.2018 №103, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії з 74% сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат. Зазначило, що з 01.04.2024 загальний розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 становить 15421,17 грн. Доплата пенсії по рішенню суду за період з 01.01.2018 по 31.03.2019 становить 2074,05 грн. Щодо виконання рішення суду в частині здійснення виплати доплати за період з 01.01.2018 по 31.03.2019 в сумі 2074,05 грн, то така буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.
20.05.2025 державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняв постанову про накладення штрафу у ВП №74722841 у розмірі 10200,00 грн. Підставою для накладення штрафу слугувало невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 у справі №380/21571/23. У постанові також зазначено, що відповідно до відповіді ГУ ПФУ у Львівській області від 24.06.2024 додано перерахунок пенсії станом на 01.04.2024, в якому основний розмір пенсії становить 70% грошового забезпечення. Також звернуто увагу на те, що 06.05.2025 надійшла заява стягувача ( ОСОБА_1 ), якою повідомлено про невиконання рішення суду, а саме проведено невірний перерахунок пенсії, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 70% грошового забезпечення.
Зі змісту вимоги №10107 судом також встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 у справі №380/20309/24, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2025, у задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення штрафу за невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 у справі №380/21571/23 у розмірі 5100,00 відмовлено.
Як вбачається із долученого на виконання вимог ухвали суду перерахунку з 01.03.2025, основний розмір пенсії становить 70% грошового забезпечення.
Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, вважаючи, що така винесена відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Законом України “Про виконавче провадження”, позивач пред`явив цей позов до суду.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. 
Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. 
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. 
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. 
Статтею 63 Закону №1404-VIII врегульовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. 
Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. 
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. 
Згідно з частиною 1 статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. 
При цьому, частина 3 статті 63 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. 
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Згідно з частиною 2 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З аналізу вказаних норм слідує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 19.09.2019 у справі №686/22631/17 та від 07.11.2019 у справі №420/70/19.
Як встановлено судом вище, спір у цій справі стосується виконання рішення суду, яке набрало законної сили, щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 відповідно до ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” від 09.04.1992 №2262-ХІІ, у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” від 21.02.2018 №103, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії з 74% сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.
Державний виконавець в оскаржуваній постанові про накладення штрафу вказує, що « 06.05.2025 на адресу відділу надійшла заява стягувача від 26.04.2025, якою повідомлено про невиконання рішення суду, а саме проведено невірний перерахунок пенсії, виходячи із відсоткового значення розміру пенсі 74%, згідно перерахунку пенсії ГУ ПФУ  від 26.06.2024 року основний розмір пенсії вказаний 70%».
Судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 у справі № 380/21571/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 відповідно до ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” від 09.04.1992 №2262-ХІІ, у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” від 21.02.2018 №103, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії з 74% сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.
Листом від 16.06.2025 №1300-5310-5/66492 пенсійний орган повідомив відповідача про виконання рішення суду у справі № 380/21571/23, констатувавши, що з 01.04.2024 розмір пенсійної виплати становить 15421,17 грн та доплата пенсії з 01.01.2018 до 31.03.2019 складає 2074,05 грн.
Водночас, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що у вимозі державного виконавця від 12.05.2025 №10107 зазначено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 у справі №380/20309/24 та постановою від 09.01.2025 Восьмого апеляційного адміністративного суду у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 про скасування постанови відмовлено. Ця обставина підтверджує невиконання рішення суду та накладення штрафу на позивача у розмірі 5100,00 грн.
Суд критично оцінює судження позивача, що відсутність в судовому рішенні кінцевої дати виплати пенсії, не породжує у відповідача обов`язку довічно здійснювати виплату пенсії, в розмірах, встановлених на виконання судового рішення з огляду на таке. Суд наголошує, що у рішенні суду у справі №380/21571/23 встановлено право ОСОБА_1 на перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2018, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії з 74% сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.
Як вбачається зі змісту рішення, у ньому не зазначалась будь-яка гранична дата, до якої перерахунок пенсії стягувача повинен проводитись, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії з 74% сум грошового забезпечення, тобто зобов`язальна частина рішення суду містила початкову дату проведення перерахунку пенсії без зазначення часового обмеження в майбутньому.
Проте, незважаючи на обґрунтованість та зрозумілість рішення суду у справі №380/21571/23, позивач протиправно зменшив основний розмір пенсії з 74% до 70% грошового забезпечення, що є порушенням прав ОСОБА_1 . 
Також суд враховує, що з 01.03.2025 основний розмір пенсії ОСОБА_1 становить також 70% грошового забезпечення.
Щодо зазначення кінцевої дати виплати пенсії, суд звертає увагу на висновок Верховного Суд України, який у своїх постановах від 23.04.2012 № 21-239а11 та від 19.03.2013 № 21-53а13 вказав, що оскільки з самого визначення поняття “пенсія” випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.
З огляду на наведене, судовим рішенням визначається дата, з якої позивачу слід нараховувати та виплачувати пенсію, і така виплата не повинна обмежуватися кінцевою датою. Тому суд не бери до уваги такі доводи позивача.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Колегія суддів дійшла висновку з урахуванням матеріалів справи та доводів апелянта, що вказані обставини свідчать про відсутність у Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області поважних причин невиконання судового рішення, а тому оскаржувану постанову від 20.05.2025 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн у виконавчому провадженні № 74722841 скасовано правильно, а державним виконавцем було винесено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, з метою недопущення порушень положень Закону №1404-VIII, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду 11 липня 2025 року у справі №380/11846/25 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції. 

                  Головуючий суддя                                       Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                             В.В. Гуляк

                                                                                         З.М. Матковська

Повний текст постанови складено 15.08.2025