П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/154/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Григораш Віталій Олександрович  
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
23 червня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №000007041995 від 21.03.2023 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 31782,00 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №0000007041994 від 21.03.2023 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 12285,20 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №0000018650704 від 20.03.2023 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10985,50 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №00000020150704 від 21.03.2023 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 19736,80 грн.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року адміністративний позов залишено без розгляду.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що після відкриття судом першої інстанції провадження у справі від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної зави без розгляду, з посиланням на те, що ОСОБА_1 було пропущено шестимісячний строк звернення до суду із даною позовною заявою. Вказано, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення було вручено ОСОБА_1 особисто, що підтверджується відміткою про отримання, підписом позивача та датою отримання на оскаржуваних податкових повідомленнях
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.03.2025 позовну заяву фізичної особи–підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк, з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших причин такого пропуску та доказів поважності причин пропуску.
14.03.2025 представником позивача подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої вказував, що оскаржувані повідомлення-рішення від 20.03.2023 та 21.03.2023 позивач не отримував. Вказував, що підпис на повідомленнях про направлення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про отримання не його. Зазначав, що позивач не отримував 21.03.2023 оскаржувані податкові повідомлення-рішення, та відповідно, не знав про них і не міг їх оскаржити, оскільки в період з 18.03.2024 по 25.03.2023 року знаходився на лікуванні. Представник позивача просив суд звернути увагу на те, що Сторожинецький районний суд (справа №723/997/23) розглядав матеріали про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.155-1 ч.1 КУпАУ (порушення порядку проведення розрахунків). В матеріалах справи №723/997/23 жодного слова про прийняття, отримання чи вручення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не зазначено. Також, про існування чи вручення позивачу самих ППР не зазначено у постанові Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27.03.2023. Вказував, що Сторожинецький районний суд розглянувши справу №723/997/23 визнав винним позивача та притягнув його до відповідальності не на підставі прийнятих податкових повідомлень-рішень, а виходячи з порушення позивачем норм ст.155-1 ч.1 КупАП на підставі протоколу від 03.03.2023 та Акту перевірки. Вказував, що позивач під час розгляду справи №723/997/23 Сторожинецьким районним судом Чернівецької області не міг бути обізнаним про оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки на той час їх не існувало взагалі. Разом з цим, посилаючись на практику Верховного суду вказував, що граничний термін оскарження податкових повідомлень-рішень становить 1095 днів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, ч.1 ст.5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яка відповідно до ч.1 ст.122 КАС України може бути подана в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами
Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно із ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абз.1 ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено скорочений строк звернення до суду.
Так, відповідно до ч.4 ст.122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Як уже зазначено, ч.1 ст.122 КАС України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, у тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.56.19 ст.56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
У постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 Верховний Суд зазначив, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України.
Аналіз ст.102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення-рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом.
Отже, Верховний Суд у складі судової палати вважає, що зазначений у п.102.1 ст.102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні.
Крім того, зміст правовідносин щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу, якими цим органом платнику податків визначаються грошові зобов`язання, свідчить про те, що вони об`єктивно не можуть існувати як спірні протягом 1095 днів (або у відповідних випадках 2555 днів) з дня отримання відповідного податкового повідомлення-рішення.
Зазначене обґрунтовується, зокрема, обов`язком сплатити визначені контролюючим органом грошові зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (п.57.3 ст.57 ПК України). У разі оскарження податкового повідомлення-рішення в судовому порядку грошові зобов`язання вважаються неузгодженими до набрання законної сили відповідним рішенням суду (абз.4 п.56.18 ст.56 ПК України).
Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, є податковим боргом у розумінні ПК України (п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України).
З дня виникнення податкового боргу майно платника опиняється у специфічному правовому режимі обмеження, яке встановлюється статтями 88-89 ПК України, що має свої правові наслідки. Зокрема, із цього дня майно платника податків опиняється у податковій заставі, яка поширюється на будь-яке його майно (за винятком установлених законодавством обмежень (випадків).
Крім того, у разі несплати узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством короткі строки контролюючий орган наділяється правом вживати заходи задля забезпечення їх сплати (заходи примусу). Першим етапом вжиття таких заходів є направлення платникові податків податкової вимоги (стаття 59 ПК України), а вже через 60 днів з дня її надіслання (вручення) контролюючий орган набуває право на стягнення коштів платника податків та продаж його майна, яке перебуває в податковій заставі (п.95.2 ст.95 ПК України).
Тобто, у разі невиконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган з огляду на компетенцію, встановлену нормами ПК України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків, зокрема, шляхом виявлення джерел погашення податкового боргу та контролю за дотриманням платником податків черговості погашення податкового боргу згідно із черговістю його виникнення.
Також ПК України встановлює відповідальність платників податків у разі порушення строків сплати грошових зобов`язань (ст.126 ПК України).
Отже, численні юридичні наслідки, які з огляду на положення ПК України виникають або можуть виникнути внаслідок реалізації контролюючим органом своїх повноважень та обов`язків, після того, як визначене контролюючим органом грошове зобов`язання набуло статусу узгодженого, настають у значно менший строк, ніж 1095 днів. Тому надання такого строку для звернення до суду з вимогою про оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу щодо визначення грошового зобов`язання створювало б непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, зокрема, щодо обсягу прав і обов`язків як платників податків, так і контролюючих органів. Зокрема така непропорційність здатна створити стан невизначеності щодо легітимності дій контролюючого органу, вчинених у законний спосіб у межах строку давності, встановленого статтею 102 ПК України, оскільки після звернення платника податків з відповідним позовом до суду раніше узгоджені грошові зобов`язання стають неузгодженими.
У зв`язку з наведеним, право ініціювати в судовому порядку спір щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання об`єктивно не може існувати протягом 1095 днів, оскільки така тривалість порушує принцип правової визначеності як одного з основних елементів верховенства права, а також не забезпечує досягнення мети й завдань функціонування податкової системи.
Враховуючи викладене, Верховний Суд у складі судової палати вважає помилковим твердження позивача про те, що як за загальним правилом, так і у разі попереднього адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення строк звернення до суду становить 1095 днів відповідно до положень п.56.18 ст.56 ПК України, оскільки ця норма права не встановлює процесуальних строків, а лише закріплює право платника податків на оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення в суді в будь-який момент після його отримання із застереженням про те, що реалізація такого права за загальним правилом стає неможливою поза строками давності, які закріплені в ст. 102 ПК України.
Також ця норма закріплює обмеження на позасудовий порядок оскарження відповідних рішень податкового органу, у разі їх оскарження в судовому порядку, та визначає зміну правового стану грошового зобов`язання на неузгоджене.
Водночас п.56.19 ст.56 ПК України прямо встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.
Отже, Верховний Суд у складі судової палати вважає, що колізія між нормами п.56.18 і п.56.19 ст.56 ПК України відсутня, оскільки вони не припускають множинного трактування прав платників податків.
Водночас, норма п.56.19 ст.56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України); вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Аналогічні висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №200/10626/19-А, які в силу ч.5 ст. 242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Отже, строк звернення до суду із позовними вимогами про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення становить:
- шість місяців з дня, коли особа дізналася про прийняття такого податкового повідомлення-рішення у випадку невикористання процедури досудового врегулювання спору (адміністративного оскарження) відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України;
- один місяць з дня, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 статті 56 ПК України у випадку використання процедури досудового врегулювання спору (адміністративного оскарження).
Суд зазначає, що предметом спору у даній справі є податкові повідомлення-рішення №000007041995 від 21.03.2023, №0000007041994 від 21.03.2023, №0000018650704 від 20.03.2023, №00000020150704 від 21.03.2023, стосовно яких позивач не користувався своїм правом щодо процедури адміністративного оскарження таких рішень, а тому, із врахуванням наведеної вище практики Верховного суду, строк звернення до суду з даним позовом щодо оскарження оскаржуваних податкових повідомлень-рішень становить шість місяців.
Суд зазначає, що посилання представника позивача на постанови Верховного суду від 19.01.2023 у справі №140/1770/19 та від 19.12.2024 у справі №500/2276/24 щодо строку оскарження податкових повідомлень-рішень 1095 днів є недостатньо обґрунтованим. Суд встановив, що у своїй заяві про поновлення строку звернення до суду представник позивача лише процитував позиції позивача, але не навів конкретної правової оцінки, яку надав Верховний суд у зазначених справах. Тому посилання на ці постанови не можуть бути прийняті судом як підстава для поновлення строку звернення до суду.
Щодо тверджень представника позивача, викладених у заяві про поновлення строку звернення до суду, стосовно того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.03.2023 та 21.03.2023 позивач не отримував, не знав про них і не міг їх оскаржити, оскільки позивач в період з 18.03.2024 по 25.03.2023 знаходився на лікуванні, а підпис на повідомленнях про направлення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про отримання не його, суд зазначає наступне.
Надаючи оцінку вказаним доводам представника позивача, судом досліджено оскаржувані податкові повідомлення-рішення та встановлено наступне:
податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №000007041995 від 21.03.2023 отримано позивачем 21.03.2023.
податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №0000007041994 від 21.03.2023 отримано позивачем 21.03.2023.
податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №0000018650704 від 20.03.2023 отримано позивачем 21.03.2023.
податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №00000020150704 від 21.03.2023 отримано позивачем 21.03.2023.
Факт отримання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень безпосередньо позивачем підтверджується його особистим підписом, зробленим на таких рішеннях.
Отже, про наявність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 20.03.2023 №0000018650704 та від 21.03.2023 №000007041995, №0000007041994 та №00000020150704 позивач повинен був дізнатись та дізнався 21.03.2023. Проте, до суду із цим позовом позивач звернувся лише 15.01.2025, про що свідчить штамп суду.
Окрім цього, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що наведені вище аргументи представника позивача щодо того, що підпис на оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях не його (обставина щодо дати отримання якого є визначальною при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до суду із цим позовом) не можуть бути взяті судом до уваги, адже встановлення "дійсності"/"ідентичності" підпису у разі, якщо сторона спору заперечує такий факт є питанням, яке підлягає вирішенню в порядку експертного дослідження такого підпису та проведення почеркознавчої експертизи.
Більше того, суд не може прийняти до уваги як доказ посилання представника позивача на те, що підпис на оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях йому не належить, оскільки такі ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні КАС України. Крім того, суд не повноважний встановлювати дійсність підпису особи лише шляхом його візуального огляду.
З врахуванням вказаного, на цьому етапі вирішення спору у суду відсутній обґрунтований сумнів щодо отримання позивачем податкових повідомлень-рішень 21.03.2023.
При вирішенні спірного питання суд враховує норми ст. 72 КАС України згідно з якою доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно статей 77, 78 КАС України за якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
В той же час варто зауважити, що позивач не позбавлений права звернення до правоохоронних органів за відповідним фактом, якщо він вважатиме, що здійснено підробку власноручного підпису позивача як і не позбавлений права в подальшому, у разі встановлення відповідних обставин, звернення до адміністративного суду із клопотанням про поновлення строку звернення до суду.
Стосовно посилань представника позивача на те, що Сторожинецький районний суд (справа №723/997/23) розглядав матеріали про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.155-1 ч.1 КУпАП на підставі протоколу від 03.03.2023 та акту перевірки, та постанова суду не містить жодного слова про прийняття, отримання чи вручення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, так як і не містить посилання на існування таких рішень, суд зазначає наступне.
Зі змісту постанови Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27.03.2023 у справі №723/997/23 судом встановлено, що 03.03.2023 позивачем порушено встановлений законом порядок проведення розрахункових операцій з споживачем, а саме при перевірці магазину за адресою: Чернівецький район, с. Стара Красношора, вул. Міцкевича, 27в, в якому здійснює свою господарську діяльність позивач встановлено порядок розрахунків через реєстратор розрахункових операцій фіскальний номер 3000400107 при реалізації підакцизних товарів без використання режиму програмування із зазначенням коду товарної під категорії згідно з УКТЗЕД чим порушено п.11 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", чим порушив вимоги статті 155-1 ч.1 КУпАП, про що складено протокол №66/ж13/24-13-07-04 від 03.03.2023.
02.03.2022 відповідачем складено протокол №64 про адміністративне правопорушення за порушення позивачем пп. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме реалізація позивачем 02.03.2023 100 гр. цукерок за ціною 19,8 грн. реєстратор розрахункових операцій не використовувався, розрахунковий документ не видавався.
Вказані матеріали адміністративних справ скеровано до Сторожинецького районного суду Чернівецької області.
Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27.03.2023 у справі №723/997/23 об`єднано в одне провадження 3/723/1645/23 адміністративні матеріали під №723/997/23 номер провадження 3/723/1645/23 та під №723/1028/23 номер провадження 3/723/1680/23 за ст.155-1 ч.1 КУпАП та присвоєно єдиний унікальний номер №723/997/23. Позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 155-1 ч. 1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 85 (вісімдесят п`ять) гривень.
Як зазначено у вказаній постанові, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при цьому вказавши, що щиро розкраюється та просить суд суворо не карати, про що вказано в постанові Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27.03.2023 у справі №723/997/23.
Отже, з постанови Сторожинецького районного суду Чернівецької від 27.03.2023 у справі №723/997/23 можна зробити висновок, що позивач фактично в березні 2023 року вже був обізнаний про встановлення посадовими особами Головного управління ДПС у Чернівецькій області факту порушення ним вимог п. 1, 2, 11 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 року №265/59 ВР, про що свідчать матеріали справи.
Суд звертає увагу позивача та його представника на те, що з постанови Сторожинецького районного суду Чернівецької від 27.03.2023 у справі №723/997/23 позивачу було відомо саме про проведені перевірки, за результатами якої встановлено порушення позивачем п. 1, 2, 11 ст. 3, ст. 12 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995, а не про прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, як про це помилково зазначає представник позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду.
Варто зазначити, що, з точки зору логічності, позивач повинен був усвідомлювати, що наслідком проведеної податковим органом перевірки, за результатами якої було встановлено порушення норм податкового законодавства, є прийняття відповідних рішень про застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій, у даному випадку це податкові повідомлення-рішення. Це є логічним наслідком порушення податкового законодавства, яке було встановлено під час перевірки.
Відтак, твердження представника позивача про те, що постанова Сторожинецького районного суду Чернівецької від 27.03.2023 у справі №723/997/23 не містить посилання на наявність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та їх вручення позивачу є необґрунтованими, тому не беруться судом до уваги.
Отже, вказані в обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.
Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно відомостей з системи "Діловодство спеціалізованого суду" 12.12.2023 ОСОБА_1 звертався до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовною заявою у справі №600/7798/24-а, в якій просив суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №0000007042297 від 27.03.2023 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 58493,75 грн.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.10.2024 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Чернівецькій області №0000007042297 від 27.03.2023.
Отже, станом на 12.12.2023 ОСОБА_1 було відомо про наявність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №0000007042297 від 27.03.2023, що й було предметом спору у справі №600/7798/24-а.
Дослідженням адміністративного позову у справі №600/7798/24-а через систему "Діловодство спеціалізованого суду", судом встановлено, що спірне податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №0000007042297 від 27.03.2023 року прийняте внаслідок порушення позивачем вимог п. 1, 2, 11 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 року №265/59 ВР. Це порушення було встановлено актом фактичної перевірки від 08.03.2023 № 1344/ж5/24-13-07-04/2326104138,
Отже, обізнаність позивача, станом на 12.12.2023, про наявність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Чернівецькій області №0000007042297 від 27.03.2023, ставить під сумнів факт того, що позивач не знав та не отримував прийняті Головним управлінням ДПС в Чернівецькій області податкових повідомлень-рішень №000007041995 від 21.03.2023, №0000007041994 від 21.03.2023, №0000018650704 від 20.03.2023, №00000020150704 від 21.03.2023, які є предметом оскарження у даній справі №600/154/25.
Суд підкреслює, що питання пропущеного строку для звернення до суду залежить від власної активності позивача, а не від дій чи бездіяльності відповідача чи інших факторів. Позивач мав можливість своєчасно звернутися до суду в межах установлених строків, і його пасивність у реалізації цього права стала причиною пропуску строку звернення до суду.
Суд наголошує, що встановлення строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому “повинна” слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
У постанові від 17.09.2020 (справа №640/12324/19) Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на судове оскарження дій суб`єкта владних повноважень, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом, як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2020 (справа №806/2321/16).
Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів наявності об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що подана позивача заява про поновлення строку звернення до суду є безпідставною та необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
У зв`язку із цим, суд зазначає, що ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Ватаманюк Р.В.    Курко О. П.