КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Апеляційне провадження                                                                                                                                                                      
№22-ц/824/4489/2025                                                                                                
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
  
10 червня 2025року                                                                      місто Київ
                                                                                             справа № 759/19136/24
                            
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                    суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,
                 за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Горбенко Н.О., у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересовані особи: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , -
 
                                               В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва із заявою, в якій просила:
встановити факт смерті громадянина України  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Чернігівська область, Ріпкінський район, с. Новосілки, який загинув біля населеного пункту Кам`янка Донецької області     ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В мотивування вимог посилалася на те, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09 год. 30 хв. під час бойових дій в районі населеного пункту Кам`янка Донецької області під час виконання бойового завдання внаслідок танкового обстрілу.
Вказувала, що ОСОБА_3 було мобілізовано ІНФОРМАЦІЯ_4 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №4 від 10 березня 2022 року зараховано в списки особового складу та призначено на посаду старшого майстра ремонтної майстерні стрілецької зброї ремонтного взводу ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Зазначала, що згідно із витягом із журналу бойових дій р/з №15т, розпочатого 21 березня 2022 року, з 142 по 142 аркуш міститься інформація за 16 травня 2022 року, про втрату 09 травня 2022 року зв`язку із військовослужбовцем на НОМЕР_2, включно із солдатом ОСОБА_3 . За фактом втрати зв`язку із військовослужбовцем, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №501 було призначено службове розслідування.
Посилалася на те, що можливості забрати рештки тіла немає, оскільки вони перебувають в зоні ведення бойових дій, у зв`язку із чим оформлення лікарського свідоцтва про смерть та реєстрація факту органом ДРАЦС є неможлива.
Вказувала, що встановлення факту смерті необхідне заявнику для оформлення спадщини та передбачених законодавством виплат. Інші спадкоємці першої лінії споріднення, та особи, які мають право претендувати на виплати, передбачені законодавством, відсутні.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким заяву задовольнити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у даній справі щодо встановлення факту смерті громадянина ОСОБА_3 наявні всі докази, які свідчать про його гибель, а не імовірну гибель.
Вказував, що за результатами службового розслідування встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_3 під час обстрілу перебував в засобах індивідуального захисту, в його діях відсутні ознаки адміністративного та кримінального правопорушення, а також дисциплінарного правопорушення, які б стали причинами чи створили умови умисного заподіяння збитків.
Зазначав, що можливості забрати рештки тіла немає, оскільки вони перебувають в зоні ведення бойових дій, в зв`язку із цим оформлення лікарського свідоцтва про смерть та реєстрація факту органом ДРАЦС є неможливим.
16 травня 2025 року від Міністерства оборони України на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник заявника у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.
Заінтересовані особи: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Військової частини НОМЕР_1 надійшли заяви, в яких останні просили розглядати справу у відсутність їх представника. Міністерство оборони України у відзиві на апеляційну скаргу просило розглядати справу у відсутність його представника.
Колегія суддів вважає заможливерозглядати справу у відсутність заінтересованих осібна підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для задоволення заяви в порядку статі 317 ЦПК України відсутні, оскільки заявником не надано доказів на підставі яких можна достовірно встановити  смерть ОСОБА_3 .
Суд першої інстанції роз`яснив, що заявник не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про оголошення ОСОБА_3 померлим.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 є матір`ю           ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
Згідно із витягом із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 р/з №15т, розпочатого 21 березня 2022 року, з 142 по 142 аркуш міститься інформація за 16 травня 2022 року про те, що 09 травня 2022 року було втрачено зв`язок із військовослужбовцями на НОМЕР_3, зокрема із солдатом ОСОБА_3 
24 серпня 2022 року начальником ремонтної майстерні стрілецької зброї ремонтного взводу ремонтно-відновлювального батальйону частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 та майстром ремонтної майстерні стрілецької зброї ремонтного взводу ремонтно-відновлювального батальйону частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_6 складено акт про те, що останні засвідчують, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09.30 год. загинув ОСОБА_3 за наступних обставин: під час бойових дій в району н.п. Кам`янка внаслідок танкового обстрілу.
Як вбачається із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №501 від вересня 2022 року, призначено службове розслідування за фактом відсутності на службі без поважних причин старшого майстра ремонтної майстерні стрілецької зброї ремонтного взводу ремонтно-відновлювального батальйону, солдата ОСОБА_3 .
Із акту службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 встановлено, що за словами очевидців, старший майстер ремонтної майстерні стрілецької зброї ремонтного взводу ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 в результаті танкового обстрілу загинув від поранень, не сумісних із життям, можливості забрати рештки тіла немає можливості, оскільки вони перебувають в зоні ведення бойових дій, в зв`язку з чим оформлення лікарського свідоцтва про смерть та реєстрація факту органом державної реєстрації актів цивільного стану є неможливим.
Запропоноване наступне: 1. Службове розслідування вважати завершеним.  2. До отримання рішення суду про встановлення факту смерті, або лікарського свідоцтва про смерть вважати, що старший майстер ремонтної майстерні стрілецької зброї ремонтного взводу ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3  зник безвісти близько 09.30 09 травня 2022 року біля н.п. Кам`янка Донецької області під час виконання бойового завдання.
Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України від 10 травня 2024 року №2084/4337, ОСОБА_3 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Авдіївка, Донецької області на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині): №27 від 02 квітня 2022 року, №179 від 01 вересня 2022 року.
Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000  року за  №719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:
встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);
встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);
встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості.
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).
Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто, констатація високого ступеня ймовірності смерті.
Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
З огляду на викладене, виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, колегія суддів апеляційного дійшла висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Аналіз змісту заяви ОСОБА_1 у справі, яка переглядається свідчить про те, що заявник фактично просить суд встановити факт смерті її сина ОСОБА_3 (військовослужбовця) під час виконання бойового завдання.
Як на фактичні підстави звернення до суду заявник посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув під час бойових дій, на підтвердження надала вищезазначені документи. 
Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві, розглянувши документи ОСОБА_1 подані для реєстрації смерті ОСОБА_3 роз`яснив, що вони не є підставою для реєстрації смерті.
Як на правові підстави звернення до суду із заявою заявник посилалася на пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Разом з тим, правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом першої інстанції фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що надані заявником докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть  ОСОБА_3 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення даного позову, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів на підставі яких суд може достовірно встановити смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
А відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що уданій справі щодо встановлення факту смерті громадянина ОСОБА_3 наявні всі докази, які свідчать про його гибель, а не імовірну гибель.
За наявності припущень про факт смерті фізичної особи без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи.
До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постановах від 28 лютого 2024 року у справі №506/358/22 (провадження №61-7094св23), від 13 березня 2024 року у справі №204/7924/23 (провадження №61-16728св23).
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно  дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону. 
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.
 
Головуючий:
 
Судді: