Справа № 462/6457/24                                Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н. М. 
Провадження № 22-ц/811/3597/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 липня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 жовтня 2024 року,-
ВСТАНОВИВ:

у серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» укладено договір про надання споживчого кредиту № 6023650, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 25000 грн. на строк 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Договір про надання споживчого кредиту № 6023650 від 01 серпня 2023 року підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А9440. Зазначає, що виконало свої зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором, перерахувавши відповідачу кредитні кошти, на його платіжну картку. На підставі договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року набуло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту №6023650 від 01 серпня 2023 року. Внаслідок неналежного виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість в розмірі 83580.54 грн.
З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 83580.54 грн.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 жовтня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором №6293650 про надання споживчого кредиту від 01.08.2023 у розмірі 83580.54 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», понесені ним судові витрати, а саме: 2422.40 грн. судового збору та 2000.00грн. витрат на професійну правничу (правову) допомогу.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1  – ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що заочне рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що нарахування відсотків в розмірі більше 50 % тіла кредиту є незаконним та таким, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначає, що загальна сума заборгованості за період з 01 серпня 2023 року до 29 листопада 2023 року становить 58 586.34 грн., з яких 20 932.97 грн. – тіло кредиту, а 37 653.37 грн. – нараховані проценти, однак в період з 27 травня 2024 року до 25 липня 2024 року позивач протиправно нарахував проценти в розмірі 24 994.04 грн. Новий кредитор набуває право вимоги до позичальника у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу права, відтак на підставі договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року до позивача перейшло право грошової вимоги лише в розмірі 58 586.34 грн., а не в розмірі 83580.54 грн. як заявлено позивачем в позовних вимогах. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази перерахування кредитних коштів відповідачу. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні бухгалтерські документи, а не надані позивачем розрахунки заборгованості. Вважає завищеним розмір стягнутих витрат на правничу допомогу, оскільки позовна заява є стандартною, враховуючи кількість боржників за типовими примірниками кредитного договору, відтак адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела законодавства, що регулюють даний спір. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В судове засідання ОСОБА_1 , його представник в судове засідання не з`явилися, 23.06.2025 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку зі зміною ОСОБА_1 адвоката, договір з яким укладено лише 23.06.2025 року. 
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.
Враховуючи те, що учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, явка в суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, у справі достатньо матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, не відкладаючи розгляду справи, доводи щодо незаконності та не обґрунтованості оскаржуваного рішення суду зазначені апелянтом в апеляційній скарзі, відтак колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, у зв`язку з чим клопотання представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», суд першої інстанції виходив з того, що підписавши договір про надання споживчого кредиту № № 6923650 від 01 серпня 2023 року, відповідач повністю погодився з його умовами, однак внаслідок неналежного виконання умов цього договору у нього виникла заборгованість в розмірі 83580.54 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, що набув право вимоги до боржника за вищезазначеним договором.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
З матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 6923650, за умовами якого товариство надає споживачу кредит, а споживач зобов`язується повернути кошти, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Згідно з п. 1.3 договору про надання споживчого кредиту № 6923650 від 01 серпня 2023 року сума кредиту (загальний розмір) складає 25000 грн.
Пунктом 1.4 договору про надання споживчого кредиту № 6923650 від 01 серпня 2023 року передбачений строк дії договору 360 днів.
Відповідно до п. 1.5.1 договору про надання споживчого кредиту № 6923650 від 01 серпня 2023 року стандартна процента ставка становить 1.99 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. 
Розмір процентної ставки, встановлений в п. 1.5 договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений товариством в односторонньому порядку (п. 3.4 договору про надання споживчого кредиту № 6923650 від 01 серпня 2023 року). 
Крім того, в пункті 1.5.2 договору про надання споживчого кредиту № 6923650 від 01 серпня 2023 року передбачена знижена процентна ставка, що становить 1,493 % в день та порядок її застосування.
Пунктом 2.1 договору про надання споживчого кредиту № 6923650 від 01 серпня 2023 року передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .
Згідно з листом АТ КБ «ПриватБанк» від 12 вересня 2024 року № 20.1.0.0.0/7-240911/44529 на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 01 серпня 2023 року здійснено переказ коштів на суму 25000 грн. (т. 1 а.с. 107), що є доказом перерахування коштів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 здійснював платежі на погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема, 01 серпня 2023 року – 4123 грн., 29 серпня 2023 року – 9197.59 грн., 16 жовтня 2023 року – 50 грн., 27 жовтня 2023 року – 50 грн., 13 листопада 2023 року – 50 грн., сплативши 13470.59 грн., з яких 4067.03 грн. зараховано на погашення заборгованості за основним боргом, а 9403.56 грн. – на погашення процентів за користування кредитними коштами. 
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 6923650 від 01 серпня 2023 року, така станом на 24 травня 2024 року становить 58586.34 грн., що складається із: заборгованості за основним боргом в розмірі 20932.97 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 37653.37 грн.
При цьому, відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», як кредитодавцем, лише до 29 листопада 2023 року.
27 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» зобов`язується передати грошові кошти, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступити право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, зазначених в реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору.
Згідно з витягом з реєстру боржників, що є додатком № 1 до договору факторингу №27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 6923650 від 01 серпня 2023 року.
Крім договору договір факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 рокуТовариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»надало витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року, акт та платіжні інструкції № 420 від 31 травня 2024 року, № 421 від 31 травня 2024 року та № 424 від 04 червня 2024 року, що підтверджують перехід до нього права вимоги до боржника за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 6923650 від 01 серпня 2023 року.
Починаючи з 27 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» продовжило нарахування відсотків за користування кредитними коштами на підставі договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 6923650 від 01 серпня 2023 року за процентною ставкою 1.99 % в день, передбаченою умовами договору, здійснюючи таке нарахування до 24 липня 2024 року.
Згідно з проведеним позивачем розрахунком заборгованості  ОСОБА_1  за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 6923650 від 01 серпня 2023 року, за період з 27 травня 2024 року до 24 липня 2024 року ОСОБА_1 нарахована заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 24994.20 грн.
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.
Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Оскільки договір про відкриття кредитної лінії № 6923650 від 01 серпня 2023 рокуукладено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», однак після набрання чинності цим Законом строк дії договору продовжувався, відтак положення цього Закону застосовуються до договору про відкриття кредитної лінії № 6923650 від 01 серпня 2023 року, на підставі якого з відповідача стягується заборгованість.
З огляду на вимоги положень частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 22 квітня 2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1.5 %, кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами за період з 27 травня 2024 року до 24 липня 2024 року в розмірі 18839.40 грн. (20932.97 грн. х 1,5 % х 60 днів = 18839.40 грн.).
Отже, заборгованість ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії №6923650 від 01 серпня 2023 рокустановить 77 425.74 грн., з яких 20 932.97 грн. – заборгованість за основним боргом, а 56492.77 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач, всупереч ч. 1ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів та сплати заборгованості в повному обсязі, не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також не надав свого розрахунку заборгованості, який би містив інший розмір заборгованості.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 6923650 від 01 серпня 2023 рокув розмірі 77425.74 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності стягнутих витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. зі складністю справи, не заслуговують на увагу, оскільки сума стягнутих на користь позивача витрат на правничу допомогу не перевищує 2.58 % задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, а судом першої інстанції надано належну правову оцінку щодо співмірності судових витрат із складністю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи, а також їх відповідності критеріям розумності та необхідності.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 77425.74 грн., то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 2244.11 грн. судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 267.43 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підлягає стягненню 2244.11 грн. судового збору за подання позову, а з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 267.43 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, то враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» слід стягнути 1976.68 грн. судового збору.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 жовтня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №6293650 від 01 серпня 2023 року – змінити, зменшивши розмір заборгованості з 83580.54 грн. до 77425.74 грн.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 жовтня 2024 року в частині стягнення судового збору – скасувати.
В решті рішення суду – залишити без змін. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 1976.68 грн. судового збору. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 02 липня 2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк