Справа № 149/1984/25
Провадження № 22-ц/801/1894/2025
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року	Справа № 149/1984/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Матківської М.В., Стадника І.М.
з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №149/1984/25 за скаргою ОСОБА_1 , на дії головного державного виконавця Хмільницького відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Лукашенко Олени Сергіївни,
за апеляційною скаргою скаржника ОСОБА_1  на ухвалу Хмільницького міськрайонного  суду Вінницької області від 26 червня 2025  року  про залишення скарги без розгляду, постановлену складі судді Павлюк О. О.,-

встановив:

До суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Хмільницького відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Лукашенко Олени Сергіївни. Скарга мотивована тим, що 09.04.2025 на підставі виконавчого листа, виданого Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області у справі №149/2211/23 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 03.05.2025 скаржник отримав постанову про закінчення виконавчого провадження, датовану 18.04.2025, у зв`язку з виконанням рішення суду. Дії головного державного виконавця по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №149/2211/23 вважає протиправними, у зв`язку з чим оскаржує їх у судовому порядку. 
Разом зі скаргою заявником подано клопотання про поновлення строку звернення до суду зі скаргою, яке мотивовано тим, що 13.05.2025 року він подав до Хмільницького міськрайонного суду скаргу на дії головного державного виконавця, ухвалою суду від 20.05.2025 його скаргу повернуто без розгляду (отримано заявником 28.05.2025). 06.06.2025 року ОСОБА_1 повторно подав до Хмільницького міськрайонного суду скаргу на дії головного державного виконавця, ухвалою суду від 11.06.2025 його скаргу повернуто без розгляду (отримано заявником 21.06.2025). Відтак вважає причини пропуску строку звернення зі скаргою на дії державного виконавця поважними, просить такий строк поновити.        

Ухвалою Хмільницького міськрайонного  суду Вінницької області від 26 червня 2025  рокуу задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця – відмовлено.
Скаргу ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , заінтересована особа головний державний виконавець Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Лукашенко Олена Сергіївна на дії головного державного виконавця державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Лукашенко Олени Сергіївни, залишено без розгляду та повернуто скаржникові.
Не погоджуючись з даною ухвалою скаржник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт вказує, що ухвала суду постановлена із порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права та матеріального права, а тому повинна бути скасована. Вважає що суд першої інстанції під час розгляду справи не надав правової оцінки всім обставинам справи.
19 серпня 2025 року від Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що ухвала суду першої інстанції законна та обґрунтована, просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду скарги були повідомлені завчасно та належним чином.
20 серпня 2025 року на адресу суду від представника Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області надійшла заява з проханням провести розгляд у їх відсутність.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 в справі № 466/948/19 зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
Принцип верховенства права, закріплений у ст. 10 ЦПК України передбачає, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».
Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення.
Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata.
Строки на подання скарги можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення або підстави для поновлення строку не встановлені, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.
Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки, відповідно до статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Зі змісту скарги вбачається, що копію постанови державного виконавця Міщук М. О. отримав 03.05.2025. 13.05.2025 року він подав до Хмільницького міськрайонного суду скаргу на дії головного державного виконавця, яку ухвалою суду від 20.05.2025 його скаргу повернуто без розгляду (отримано заявником 28.05.2025). 06.06.2025 року ОСОБА_1 повторно подав до Хмільницького міськрайонного суду скаргу на дії головного державного виконавця, яку ухвалою суду від 11.06.2025 його скаргу повернуто без розгляду (отримано заявником 21.06.2025). 23.06.2025 засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Хмільницького міськрайонного суду скаргу на дії головного державного виконавця, яка отримана судом 24.06.2025. 
Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. 
Зі змісту поданої скарги та доданих матеріалів вбачається, що підстави подання усіх скарг є незмінними. Разом з тим, неодноразові подання заявником однорідних скарг на дії головного державного виконавця, які судом залишалися без розгляду згідно відповідних ухвал, що набрали законної сили, не є поважною причиною  пропуску строку звернення до суду з даною скаргою.     
Згідно п. 5 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.
 За таких обставин, зважаючи на те, що заявником пропущено без поважних причин строк звернення до суду зі скаргою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення скарги без розгляду. 
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив :
Апеляційну скаргу скаржника ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Ухвалу Хмільницького міськрайонного  суду Вінницької області від 26 червня 2025  року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий:  І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

І.М. Стадник